ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 709/433/19                                                                  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2020 року                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                         Ключковича В.Ю.,
суддів          Парінова А.Б.,     
                                                                                                            Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сущенка Євгенія Михайловича на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2019 року (суддя Чубай В.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України  про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №989328 від 15.03.2019, винесену інспектором роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сущенком Євгенієм Михайловичем щодо накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 255 грн. за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП та справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП.
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2019 року позов задоволено повністю, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15 березня 2019 року серії ЕАВ № 989328, винесену інспектором роти № 4 батальйону № 1 БПП у м. Бориспіль УПП в Київській області лейтенантом поліції Сущенком Є.М., про застосування до ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 (двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок) гривень  скасовано, справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, інспектор роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сущенко Євгеній Михайлович подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, в якій просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Від позивача та відповідача відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Так, в апеляційні скарзі інспектор роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сущенко Є.М. вказує, що копію оскаржуваного рішення він не отримував, та таке йому не надсилалось, як і позовна заява. Також, зазначає, що ні про дату, ні про час і місце судового засідання такий повідомлений не був, оскільки не був залучений до розгляду справи.
Отже, щодо права на звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2019 року  інспектором роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сущенка Євгенія Михайловича, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно пунктів 7, 9 частини першої статті 4 КАС суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту.
Частиною четвертою статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту вправі виносити уповноважені посадові особи органів Національної поліції. Саме ці посадові особи, які винесли відповідну постанову, є належними відповідачами у справах щодо її оскарження.
Колегія суддів таким чином зазначає, що системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, працівники органів (підрозділів) Національної поліції мають виступати відповідачами у таких справах.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інспектор патрульної поліції є окремим суб`єктом владних повноважень, який має повноваження на прийняття постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та саме він приймав рішення, правомірність якого оскаржує позивач.
Підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами частини 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (частина 7 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відтак, оскільки за змістом вказаних правових норм допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи до ухвалення рішення судом першої інстанції, то можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено.
Як вбачається з матеріалів справи, до суду першої інстанції позивач звернувся з позовом саме до інспектора патрульно-постової роти №4 батальйону №1 патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сущенка Євгенія Михайловича, однак, ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2019 року замінено неналежного відповідача - інспектора патрульно-постової роти №4 батальйону №1 патрульної поліції у м. Бориспіль ДПП Національної поліції України Сущенка Євгенія Михайловича належним відповідачем - Департаментом патрульної поліції Національної поліції України.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно частини першої статті 13 Закону № 580-VIII систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема головні управління Національної поліції в областях, у тому числі Головне управління Національної поліції в Київській області, а також Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не залучався в якості відповідача (співвідповідача) інспектор роти №4 батальйону №1 патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сущенко Євгеній Михайлович, постанова якого оскаржується.
У свою чергу, позовні вимоги, заявлені до Департаменту патрульної поліції НП України не можуть бути задоволені, оскільки останнє у межах спірних правовідносин не допускало бездіяльності, не вчиняло дії та не приймало рішень щодо позивача, а отже не порушувало його прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, оскільки в силу приписів частини сьомої статті 48 КАС заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції підкреслює про відсутність процесуальної можливості виправити вказану помилку суду першої інстанції.
Водночас, задоволення адміністративного позову, пред`явленого до неналежного відповідача суперечить завданням адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 4 ч. 1, ч.2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
За таких обставин, оскільки належним відповідачем у даній справі є саме інспектор роти №4 батальйону №1 патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сущенко Євгеній Михайлович, то, такий має право на звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2019 року, та, при цьому, оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм процесуального права, що, в свою чергу, є самостійно підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Разом з тим, апелянт також наголошує, що на фотознімку з приладу TruCam вказано адресу, дату та час, номерний знак авто позивача та швидкість руху 80 км/год, вимірювання здійснювалося з відстані 111 м., а в постанові зазначено технічний прилад, яким здійснено фото фіксацію, а саме, лазерний вимірювач TruCam 000722, і при цьому, позивач жодним чином не заперечував, що він був зупинений інспектором патрульної поліції в межах населеного пункту (м. Бориспіль).
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги довідку, надану начальником відділення зв`язку та телекомунікацій БПП в м. Борисполі УПП у Київській області ДПП в якій зазначено «на приладі TruCam №000722 час та дата встановлюється автоматично при підключенні приладу до супутникової мережі, патрульний поліцейський не має можливості корегувати чи вводити час на ньому», а щодо неспівпадання часу на портативній бодікамері інспектора, то на бодікамерах час та дата встановлюється при підключенні до боксу при заряджанні чи налагодженні.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15 березня 2019 року серії ЕАВ №989328, винесеною інспектором роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сущенком Євгенієм Михайловичем, ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 255,00 гривень (а.с.7, т.1). 
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови позивач 15 березня 2019 року о 16 год. 30 хв. в м. Борисполі, вул. Київський шлях, 152, керуючи автомобілем рухався зі швидкістю 80 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 30 км/год. Швидкість вимірювалася за допомогою приладу "TruCam" серійний номер 000722. Своїми діями позивач порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Позивач, вважаючи, що дана постанова була винесена з прошеннями вимог чинного законодавства та за відсутності порушення, оскільки позивач рухався зі швидкістю 50 км/год у щільному потоці транспорту, під час зупинки автомобіля та на його вимогу надати докази фото чи відеофіксації порушення, останні у працівників поліції були відсутні, під час складання вказаної постанови працівником поліції до п. 9 не внесено відмітки про наявність будь-яких доказів, що підтверджують вчинення ним правопорушення, відповідачем порушено вимоги ст.ст. 256, 258 КУпАП, а саме не складено протокол про адміністративне правопорушення, звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані представником відповідача докази у вигляді фото та відеофіксації вчинення адміністративного правопорушення не можуть бути враховані судом при прийнятті рішення, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що правопорушення позивачем вчинене 15 березня 2019 року о 16:30, а згідно з фотоматеріалами з лазерного вимірювача швидкості "TruCam" LTI 20/20 (серійний номер ТС000722) вчинення порушення зафіксоване 15 березня 2019 року о 16:25, а, як вбачається з відеофайлу №20190315200627000519 з нагрудної камери працівника поліції зйомка розпочалася 15 березня 2019 року о 16:16, а закінчилася 15 березня 2019 року о 16:19, тобто до моменту фіксації перевищення швидкості за допомогою лазерного вимірювача швидкості "TruCam", а тому належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року.
Згідно п. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Нормами ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Таким чином, уповноваженими працівниками підрозділів патрульної служби Національної поліції надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою статті 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.
Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 522/6111/16-а (№ К/9901/11751/18).
Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п.12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно з приписами п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п. п. 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" п. 30.3 цих Правил.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він керуючи автомобілем перевищив швидкість руху в населеному пункті на 30 км/год., чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху, відповідальність за що, передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Таким чином, у ході розгляду даної справи необхідно встановити чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі зі швидкістю, що перевищує  п`ятдесят кілометрів на годину та саме в межах населеного пункту.
При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Колегією суддів з матеріалів справи, та, зокрема, з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №989328 від 15.03.2019 встановлено, що позивач 15 березня 2019 року о 16:30:18 в м. Борисполі, вул. Київський шлях, 152, керуючи автомобілем рухався зі швидкістю 80 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 30 км/год. Швидкість вимірювалася за допомогою приладу "TruCam" 000722, чим порушив п.12.4 ПДР.
В матеріалах справи наявний фотознімок, здійснений сертифікованим приладом ТruСаm ТС 000722 (який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA-MI/-2903-2012 та пройшов повірку, чинну до 15.11.2019 (а.с. 44-46, т.1), на якому зафіксовано, що автомобіль з д/н НОМЕР_1 , який належить позивачу,  рухався зі швидкістю 80 км/год (а.с.44, т.1).
Результати фотофіксації лазерного вимірювача швидкості TruCam, серійний номер ТС НОМЕР_2 , на якому зафіксовано автомобіль позивача з д/н НОМЕР_1 , як такий, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму на автомобільних дорогах відображені на електронному носії інформації DVD диску (а.с.56, т.1). 
Колегія суддів вважає дані докази належними та допустимими.
При цьому, щодо висновків суду першої інстанції про те, що надані представником відповідача докази у вигляді фото та відеофіксації вчинення адміністративного правопорушення не можуть бути враховані судом при прийнятті рішення, оскільки містять різницю в часі, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, в матеріалах справи міститься довідка від 22.10.2019 начальника відділення зв`язку та телекомунікації батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Шевченка В. (а.с.84, т.1), згідно якої в батальйоні патрульної поліції в місті Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції використовуються повірений прилад ТruСаm №000722, на якому час та дата встановлюється автоматично при підключенні приладу до супутникової мережі, тож від швидкості передачі сигналу залежить точність встановлення часу на самому приладі, при цьому патрульний поліцейський не має можливості корегувати чи вводити час на ньому. В зв`язку з цим час правопорушення та час вказаний на зафіксованому знімку приладу прилад ТruСаm може відрізнятися з похибкою в декілька хвилин. Також патрульні поліцейські при виконанні службових обов`язків згідно наказу №1026 використовують нагрудні відеореєстратори, на яких час та дата встановлюється при підключенні до боксу при заряджанні чи налагодженні. Повне розряджання, падіння чи перегрів нагрудного відео реєстратора може впливати на показники часу та дати на ньому так само з похибкою.
Крім того, досліджуючи відеофайл №20190315200627000519 з нагрудної камери працівника поліції, колегією суддів встановлено, що результати фотофіксації лазерного вимірювача швидкості TruCam ТС 000722, на якому зафіксовано автомобіль позивача з д/н НОМЕР_1 були доведені позивачу, такий переглянув вказані докази, та, зокрема, інспектором поліції озвучено, що вказана подія зафіксовано о 16 год. 25 хв., так як вказано на знімку, разом з тим, з відео вбачається, що інспектор після такої фіксації певний час рухався в напрямку до автомобіля позивача, та в подальшому, після з`ясування та встановлення особи правопорушника, дослідження  доказів та роз`яснення прав позивачу, оформив матеріали відповідної постанови, а відтак, оскільки похибка в 5 хвилин між факсацією порушення приладок TruCam ТС 000722 о 16:25 год. та оформленням матеріалів із зазначенням часу вчинення порушення о 16:30 год. не є суттєвою, та не може мати наслідком скасування такої постанови, зважаючи на можливість наявності неточностей при відображенні дійсного часу на приладі  TruCam ТС 000722 та бодікамері, зважаючи на довідку від 22.10.2019.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відеофайлу №20190315200627000519 з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що дії інспектора при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, а ознайомившись із доказами правопорушення, зафіксованими приладок TruCam ТС 000722, ОСОБА_1 жодних заперечень чи незгоди з винесенням інспектором патрульної поліції постанови не висловив.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Порушення визначеного Правилами дорожнього руху обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу, без впливу людського фактору та свідчить про перевищення позивачем дозволеної швидкості руху, за що, передбачено адміністративну відповідальність, у вигляді штрафу.
Отже, зважаючи на докази, які містяться в матеріалах справи, та беручи до уваги встановлені колегією суддів обставини, що мають значення для справи, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що в даному випадку позивач дійсно порушив п.12.4 Правил дорожнього руху, а тому, відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Позивач у позові звертав увагу, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, на неможливість врахування показів лазерного вимірювача швидкості, оскільки використання засобу ТruСаm є незаконним, однак, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, з огляду на наступне.
TruCAM - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. TruCAM автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Відповідно до Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437, вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM фірми Laser Technology, Inc., США, (номер за Державним реєстром засобів вимірювальної техніки) У3197-12 міжповірочний інтервал становить 1 рік.
Крім того, можливість використання виробу «TruCAM LTІ 20/20» виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку (а.с.44-45, т.1).
Так, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LT1 20/20, здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.
Наказом державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002, зареєстрованим Міністерством юстиції України 04.03.2002 року за № 222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 972 від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно з п. п. 2. 5 якого, сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.
Відповідно до п. 2.6 вказаного Порядку сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме: згідно з п. 1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.
Однак, засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13828, виданого ДП «Укрметртестстандарт» лазерний вимірювач швидкості руху т/з TruCAM LTI 20/20 №ТС 000722 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Свідоцтво чинне до 15.11.2019. (а. с. 45, т.1).
Таким чином, доводи позивача в цій частині відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.
Відтак, адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому, підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а колегією суддів таких обставин не встановлено. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами.
Відтак, доводи, зазначені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та спростовують висновки суду першої інстанції, а тому, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сущенка Євгенія Михайловича задовольнити.
Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України  про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття і не може бути оскаржена відповідно до ч.3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя                                                                       В.Ю.Ключкович

Судді                                                                                     А.Б. Парінов

                                                                                                 О.О. Беспалов