Постанова 
Іменем України 
 
29 січня 2020 року  
м. Київ
 
справа № 362/120/15-ц
провадження № 61-183св18
 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач) Крата В. І., Курило В. П.,
учасники справи:
позивач - Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області, державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України»
відповідачі: Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 ,
третя особа -  ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2016 року в складі судді                 Орди О. О. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М., Сушко Л. П., 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2015 року заступник Васильківського міжрайонного прокурора в інтересах державизвернувся до суду з позовом доГлевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, та витребування земельних ділянок. 
Позовна заява мотивована тим, що державному підприємству «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» (далі - ДП «ДСВ ІФРГ НАН України») 20 травня 2002 року видано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ                                               № 001432-270, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102.
Рішенням Глевахівської селищної ради від 05 березня 2008 року № 439-20-V ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .
На підставі вищевказаного рішення 11 cерпня 2008 року ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 678037 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1403 га з кадастровим номером 3221455300:02:005:0050.
У подальшому, ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу від 26 квітня 2010 року відчужив земельну ділянку ОСОБА_1 та на державному акті проставлено відмітку про перехід права власності.
Остання здійснила поділ указаної земельної ділянки на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 3221455300:02:005:0117 та 3221455300:02:005:0118, площею 0,0702 та 0,0701 га відповідно. За наслідками такого поділу                                 ОСОБА_1 отримала державні акти від 22 квітня 2011 року серії ЯЛ № 382627 та ЯЛ № 382628 на право власності на земельні ділянки.
Прокурор вказав, що спірне рішення селищної ради є незаконним, оскільки за інформацією Управління Держземагентства у Васильківському районі земельні ділянки з кадастровими номерами 3221455300:02:005:0117 та 3221455300:02:005:0118 мають перетин із земельними ділянками ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».
Прокурор вказував, що, лише зі спливом 9 місяців було постановлено рішення господарського суду Київської області від 30-31.12.2008 року про вилучення з постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» земельної ділянки, площею 387,19 га та з інших питань, яке в наступному було скасовано. Отже, земельну ділянку, площею 387,19 га залишено в постійному користуванні ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», і на даний час підстава для проведення її вилучення із земель з постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» зникла.
Національна академія наук України не погоджувала вилучення вказаної земельної ділянки, а тому Глевахівська селищна рада діяла з порушенням статей 84, 149 ЗК України, частини 3 статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності НАН України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», у зв`язку з чим її рішення від 05 березня 2008 року № 439-20-V підлягає скасуванню, видані на його підставі на ім`я ОСОБА_2 державні акти - визнанню недійсними, а згадані земельні ділянки - поверненню ГУ Держземагентства у Київській області та ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».
 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2016 року залучено до участі у справі правонаступника Васильківської міжрайонної прокуратури Київської області - Києво-Святошинську місцеву прокуратуру.
Короткий зміст рішень судів першої  та апеляційної інстанцій
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи спір, суди виходили із того, що передача спірних земельних ділянок у власність фізичних осіб відбулася з порушенням вимог земельного законодавства та прав ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», оскільки не було згоди землекористувача на таке вилучення. Суд вказав, що правомірність видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, безпосередньо залежить від законності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого такий державний акт видавався. Поруч з цим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що порушене право ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на користування земельною ділянкою не підлягає захисту внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2016 року перший заступник прокурора Київської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументи учасників справ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову за спливом позовної давності суди попередніх інстанцій безпідставно пов`язали початок його перебігу з 2008 року, коли про порушення права мало стати відомо ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», частину земельної ділянки якого було передано у власність ОСОБА_2 . рішенням Глевахівської селищної ради від 05 березня 2008 року. Зокрема, судами не встановлено коли прокурору та позивачу стало відомо про порушення прав ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на землю, враховуючи те, що останнє не було учасником правовідносин щодо передачі у приватну власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки. У той же час, з рішення Глевахівської селищної ради від 05 березня 2008 року № 439-20-V вбачається, що ОСОБА_2 передано земельну ділянку, площею 0,15 га по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення 11 серпня 2008 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на указану земельну ділянку, а в подальшому останній згідно з договором купівлі-продажу  від 26 квітня 2010 року відчужив земельну ділянку ОСОБА_1 . При цьому, указане рішення не містить інформації, яка дає можливість ідентифікувати земельну ділянку відповідача із землями, що перебувають у постійному користуванні ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», у зв`язку з чим, позивач не міг знати про його порушене право користування земельними ділянками з часу прийняття оскаржуваного рішення, тому суд безпідставно розпочав відлік строку позовної давності у спірних правовідносинах з моменту його прийняття. 
 
Відзив на касаційну скаргу не подано
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом установлено, що ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на праві постійного користування належить земельна ділянка, площею 971,21 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 001432-270, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102.
Рішенням господарського суду Київської області від 30-31 грудня 2008 року, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30 квітня 2009 року, задоволено позов Глевахівської селищної ради й припинено право постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» земельною ділянкою, загальною площею 387,19 га, вилучено у підприємства вказану земельну ділянку, визнано недійсним державний акт про право постійного користування та скасовано його державну реєстрацію.
Разом з тим, рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня                              2010 року, залишеним без змін постановами Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року, Вищого господарського суду України від 23 червня 2011 року, рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Рішенням Глевахівської селищної ради від 05 березня 2008 року № 439-20-V ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .
На підставі вищевказаного рішення 11 cерпня 2008 року ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 678037 на право власності на земельну ділянку площею 0,1403 га з кадастровим номером 3221455300:02:005:0050.
У подальшому, ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу від 26 квітня 2010 року відчужив земельну ділянку ОСОБА_1 та на державному акті проставлено відмітку про перехід права власності.
ОСОБА_1 здійснила поділ указаної земельної ділянки на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 3221455300:02:005:0117 та 3221455300:02:005:0118, площею 0,0702 та 0,0701 га відповідно. За наслідками такого поділу остання отримала державні акти серії ЯЛ № 382627 та ЯЛ № 382628 від 22 квітня 2011 року на право власності на земельні ділянки.
Із листа Управління Держземагентства у Васильківському районі від 05 січня 2015 року вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3221455300:02:005:0117 та 3221455300:02:005:0118, які перебувають у власності ОСОБА_1 , знаходиться у межах земель, переданих у постійне користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» згідно обмінних файлів.
Разом із листом Головного Управління Держземагенства у Київській області на адресу Васильківської міжрайонної прокуратури було надано графічне зображення (викопіювання) із зазначенням місць взаємного розташування земельної ділянки ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» та земельних ділянок із кадастровими номерами 3221455300:02:005:0117 та 3221455300:02:005:0118 мають перетини із земельною ділянкою наданої ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Тлумачення статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
 
Згідно пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) якщо спір не врегульовано суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У пунктах 29 - 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня                  2019 року у справі № 910/4896/18 (провадження № 12-47гс19) зроблено висновок, що «рішення органу державної влади у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. З огляду на те, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації, яким надано земельні ділянки у власність фізичним особам, такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки цих фізичних осіб. Доводи позивача щодо необхідності розгляду спору в цій справі за правилами господарського судочинства, оскільки спір виник між позивачем і Вишгородською районною державною адміністрацією, а фізичні особи не були визначені відповідачами у справі, не можуть бути підставою для розгляду спору господарськими судами, бо предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків таких фізичних осіб. Адже визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації, яким передано земельні ділянки у власність 21 громадянину України для ведення особистого селянського господарства на території Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, впливає на обсяг прав і обов`язків власників земельних ділянок, оскільки предмет такого спору стосується правомірності набуття ними відповідних земельних ділянок. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16 (провадження № 12-71гс18),                             від 16 травня 2018 року у справі № 911/4111/16 (провадження № 12-69гс18),                    від 20 листопада 2018 року у справі № 911/44/17 (провадження № 12-225гс18), від 15 січня 2019 року у справі № 911/4007/16 (провадження №12-222гс18)».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі                       № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Рішенням Глевахівської селищної ради від 05 березня 2008 року № 439-20-V ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .
На підставі вищевказаного рішення 11 cерпня 2008 року ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 678037 на право власності на земельну ділянку площею 0,1403 га з кадастровим номером 3221455300:02:005:0050.
У подальшому, ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу від 26 квітня 2010 року відчужив земельну ділянку ОСОБА_1 та на державному акті проставлено відмітку про перехід права власності.
Позовна вимога про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним спрямована на оспорення права власності на земельну ділянку вказаної особи, що виникло внаслідок реалізації оспорюваного рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області.
 
Протевідповідачами за вказаною вимогою прокурор визначив лише селищну раду та останнього власника земельної ділянки, вимог до третьої особи, яка набула земельну ділянку на підставі оспорюваного рішення Глевахівської селищної ради не пред`явив, клопотань про залучення до участі у справі його як співвідповідача не заявляв.
 
За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову з огляду на незалучення до участі в справі осіб, питання про права та обов`язки яких підлягає вирішенню за результатами розгляду позовних вимог.
 
Аналогічний висновок по суті зроблений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 361/3009/16-ц (провадження                                           № 14-163цс18).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги, зміни оскаржених судових рішень у мотивувальній частині з викладенням їх у редакції цієї постанови. 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2016 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська 
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко
                                                                                      В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило