Справа № 126/762/19
Провадження № 22-ц/801/420/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року	Справа № 126/762/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М., 
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року про закриття провадження, постановлену суддею Бершадського районного суду Вінницької області Гуцолом В.І.,
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Релігійної організації «Релігійна громада Святого Апостола Євангеліста Іоанна Богослова села Красносілка Бершадського району Української православної Церкви (Православної Церкви України)», Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації про визнання недійними рішення загальних зборів та визнання протиправним та скасування наказу № 16 від 27.02.2019.
Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року провадження у вказаній справі закрито. 
Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В свою чергу відповідач Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної державної адміністрації подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін. В судовому засіданні при вирішенні апеляційної скарги поклався на розсуд суду.
Інші учасники правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Таким вимогам ухвала суду не відповідає.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що між учасниками справи виник спір щодо зміни канонічної підлеглості та прийнятих у зв`язку з цим рішень, тобто заявлені вимоги стосуються виключно внутрішньої діяльності релігійної організації, а тому спір не підлягає судовому розгляду, оскільки це є втручанням держави в релігійну діяльність релігійної організації.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Предметом даного спору є визнання недійсними рішень загальних зборів Релігійної громади щодо зміни підлеглості у канонічних та організаційних питаннях, перехід в інше канонічне підпорядкування ,прийняття нового Статуту, а також оскарження та скасування наказу Управління у справах національностей та релігій Вінницької ОДА про реєстрацію змін до Статуту. 
Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із ч.ч.1,2 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Стаття 35 Конституції України закріплює право кожного на свободу світогляду і віросповідання.
Статтею 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що церква (релiгiйнi органiзацiї) в Українi відокремлена вiд держави.
Водночас, відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.
Релігійна громада з моменту її реєстрації юридичною особою, вступила у певні юридичні відносини з державою з метою отримання законодавчих гарантій її захисту, а державні органи влади реєструють статут чи зміни до нього тільки у випадку, якщо їх положення не суперечать законодавству.
Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» держава захищає права і законні інтереси релігійних організацій.
Ст. 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).
Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються визнання недійсними рішення зборів, визнання протиправною та скасування реєстрації змін до установчих документів релігійної громади, з підстав порушення процедури реєстрації.
Предмет даного спору не стосується свободи совісті та віросповідання жителів села. Позивач просить захистити свої релігійні права, як учасника релігійної громади та визнати недійсними рішення прийняті відповідачами від імені Релігійної громади, які на його думку прийняті з порушенням чинного законодавства України та суперечать вимогам Статуту Релігійної громади.
Отже, висновок суду першої інстанції, про те, що предметом спору є спір щодо канонічної приналежності, тобто вимоги стосуються виключно внутрішньої діяльності релігійної організації, є помилковим. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, стосуються питань участі позивача у створенні та діяльності релігійної громади.
За таких обставин колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що втручання держави у діяльність релігійної організації у спосіб, вказаний позивачем для захисту порушених прав, є безпосереднім втручанням держави у релігійну діяльність відповідної релігійної організації.
Спір, який виник у цій справі, також стосується правовідносин, з прийняття уповноваженим органом рішення з реєстрації статуту (положення) релігійної організації. 
Дана категорія справ підсудна судам загальної юрисдикції, так як вбачається цивільний спір у даних правовідносинах.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується із правовим висновком , викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 910/8132/19.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду у постанові від 27.01.2020 року у справі № 598/157/15-ц.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ та наслідки закриття провадження у справі, передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, згідно якої у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, що також вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали. 
В порушення вищевказаних вимог, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не роз`яснив заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи та наслідки закриття провадження у справі.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув уваги на вказані норми Закону , не взяв до уваги правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 910/8132/19 , як наслідок порушив норми процесуального права та помилково закрив провадження у справі.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та ткими , що спростовують висновки суду , а тому приймаються судом до уваги.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2020 року.

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало