ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
і м е н е м У к р а ї н и 

28 січня 2020 року м.Херсон
справа № 766/11641/16-ц
провадження № 22-ц/819/211/20 
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (суддя-доповідач)	Склярської І.В., 	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Геленко А.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 15 жовтня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.11.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/ terms/pages/70/, складає між нею та Банком договір, що підтверджуються підписом у заяві. 
Зазначає, що Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.
Вказує, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.
Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафту), оплатити винагороду Банку. 
Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн +5 % від суми позову. 

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 21.09.2016 року у відповідачки виникла заборгованість, яка складається із: 476,68 грн – заборгованості за кредитом; 9132,42 грн – заборгованості по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн – заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн – штраф (фіксована частина); 630,46 грн – штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.11.2013 року у розмірі 13739,56 грн, а також судові витрати у розмірі 1378,00 грн. 

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Суд ухвалив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.11.2013 року в сумі 476,68 гривень; стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 47,82 гривень; в решті позовних вимог відмовити.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, стягнути з відповідача судові витрати. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості по кредиту не відповідають умовам укладеного сторонами в порядку частини 1 статті 634 ЦК України договору, суперечить нормам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також зроблені без врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Дії з користування кредитними коштами свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Вказує на те, що суд першої інстанції не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором. Посилається також на те, що між сторонами раніше існували договірні відносини внаслідок яких відповідачка ще в 2008 році була ознайомлена з усіма істотними та основними умовами кредитного договору шляхом використання кредитної картки, про свідчить підпис на довідці від 10.12.2008 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 її доводи не визнала, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим. Зазначає, що анкета – заява від 12.11.2013 року не містить всіх істотних вимог, передбачених законодавством, зокрема процентної ставки та неустойки. Банк в позовній заяві зазначає, що укладення кредитного договору між ним та відповідачкою відбулось шляхом підписання анкети-заяви, в той час як скаржник посилається та додає до матеріалів справи довідку про умови кредитування, підписану нею 10.12.2008 року в обґрунтування своїх доводів про ознайомлення відповідача про умови кредитування, наданими їй в листопаді 2013 року. Вважає, що довідка про умови кредитування від 10.12.2008 року не є належним доказом. 
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачки заперечувала, що при підписані відповідачкою анкети-заяви Банком були надані Умови та правила надання послуг, на які посилається позивач. Зазначила, що фактично банк взагалі не надавав для ознайомлення того об`єму Умов та Правил, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог. Зняття відповідачкою у 2013 році з картки двох сум:14.11.2013 року -210 грн та 15.11.2013 року - 86,68 грн, не здійснення відповідачкою інших платіжних дій, що підтверджується випискою по рахунку, спростовує доводи апелянта про визнання заборгованості у спосіб користування кредитом. Наполягала на тому, що протягом всього часу розгляду зазначеної справи відповідачкою наведені банком Умови та Правила не визнаються.
Представник відповідачки зазначила, що через малозначність, не вважали за доцільне оскаржувати судове рішення в частині розміру стягнутої заборгованості по тілу кредиту.

Представник Банку, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, що в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. 

Заслухавши доповідача, заслухавши відповідача та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішення суду в оскарженій частині мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.11.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.11.2013 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
В заяві анкеті відсутні відомості, яку саме картку отримала відповідачка, підписавши анкету-заяву.
В анкеті-заяві міститься підпис ОСОБА_1 , що вона згодна з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг /а.с.7/.
Анкета-заява не містить будь-яких умов кредитного договору та розміру встановленого банком на платіжну кредитну карту кредитного ліміту, а у наданому банком витязі із Тарифів за картку «Visa Gold» зазначено, зокрема, мінімальну суму кредитної лінії, базову процентну ставку – 2,5 %, щорічна комісія, строк дії картки- 2 роки, комісія за зняття готівки, строк внесення щомісячних платежів, розмір щомісячних платежів. Вказаний витяг із Тарифів не підписаний позичальником /а.с.8,9/.
В анкеті-заяві позичальника від 12.11.2013 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги до відповідача, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, пеню та комісію, штрафи. 
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.11.2013 року, посилався на Умови та правилами надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/ terms/pages/70/.
Скаржник звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою надав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що вона підписана позичальником 10 грудня 2008 року та в ній зазначено тип карти VISA Classic /а.с.227/.
За розрахунком Банку станом на 21.09.2013 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість за договором б/н від 12.11.2016 року в розмірі 13739,56 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 476,68 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9132,42 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 3000 грн, а також штрафів у сумі 1130,46 грн /а.с.5-6/.
З наданої Банком виписки по картці 5168** НОМЕР_1 вбачається, що кредитний ліміт по картці встановлено у розмірі 300 грн. З 14.11.2013 року відповідачка зняла готівку в розмірі 210 грн, 15.11.2013 року розрахувалась карткою на суму 86,68 грн. 
До відзиву до апеляційної скарги ОСОБА_1 надала копію кредитних карт, з якої вбачається, що відповідачка мала дві кредитні картки: кредитка «Універсальна» 414943750000059 строк дії – 11/12 та «Gold» 5168742304833241 строк дії – 06/17 /а.с.255/. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Наведені висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, які згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України повинні враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи позивача про те, що відповідач підписавши довідку про умови кредитування від 10.12.2008 року, була ознайомлена з всіма істотними та основними умовами кредитного договору, а отже укладаючи у наступному, тобто у 2013 році, кредитний договір вона вже була обізнана з його умовами колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального права, яким врегульовані правовідносини з приводу часу укладання кредитного договору. Наведена довідка хоч і підписана позичальником, однак ще у 2008 році до підписання анкети-заяви 12.11.2013 року. Крім того, як зазначає позивач кредитний договір було укладено саме 12.11.2013 року, а не 10.12.2008 року. 
Банк наведені суперечності у доказах в суді апеляційної інстанції не спростував.
З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав вважати доведеними обставини щодо встановлених укладеним сторонами 12.11.2013 року кредитним договором процентів, пені та комісії, штрафів, а розміру процентів, встановлених актами цивільного законодавства, позивач в даній справі не заявляв.
Отже, рішення в оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову про стягнення процентів та неустойки, як просив скаржник в апеляційній скарзі, відсутні.
Рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту судом апеляційної інстанції не переглядалося в силу статті 367 ЦПК України як не оскаржене.
 В силу п.2 ч.3 ст. 389, п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України, судове рішення, як таке, що ухвалено у малозначній справі, касаційному оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 жовтня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як ухвалена у малозначній справі.
Головуючий І.В.Склярська              

Судді:                                                 Л.В.Пузанова 

Т.Г.Чорна     

Повне судове рішення складено 31 січня 2020 року
Суддя І.В. Склярська