П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 р.	м. Одеса	Справа № 477/2604/19	

                                                                                                                           Головуючий в І інстанції: Полішко В.В.
Дата та місце ухвалення рішення: 23.12.2019 р. м. Миколаїв
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                 судді - доповідача - Шеметенко Л.П.
                                      судді - Стас Л.В.
                                      судді - Турецької І.О.

                        за участю: секретаря - Коваль Т.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1576869                від 01.10.2019 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він 01.10.2019 року, рухаючись в напрямку міста Миколаєва на автомобілі "Nissan Almera" Правил дорожнього руху не порушував, однак на в`їзді до м. Миколаєва був зупинений співробітниками патрульної поліції, які повідомили про перевищення ним швидкості руху в населеному пункті. У підтвердження висновку про порушення позивачем Правил дорожнього руху співробітниками патрульної поліції було пред`явлено прилад TruCаm, однак позивач не погодився з тим, що вказаний прилад використовується законно та однозначно підтверджує вчинення порушення.
Позивач зазначає, що його доводи безпідставно не були взяті до уваги старшим сержантом поліції Новицьким В.В. та без проведення розгляду справи, без роз`яснення йому прав, без надання можливості скористатись правовою допомогою адвоката, було винесено постанову про накладення штрафу, яка, на його думку, є незаконною. Позивач вважає, що вчинення ним правопорушення не підтверджено належними та допустимими доказами, посадова особа відповідача не мала права приймати рішення по адміністративній справі на місці виявлення порушення, а зобов`язана була призначити час та місце для розгляду справи за участю адвоката чи іншого фахівця у галузі права.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позову. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до ст.229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,                                       01 жовтня 2019 року інспектором УПП в Миколаївській області старшим сержантом поліції Новицьким В.В. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1576869.
Згідно змісту вказаної постанови, позивач, керуючи транспортним засобом, рухався в населеному пункті зі швидкістю 82 км/год, перевищивши дозволену швидкість на 32 км, чим порушив п. 12.4 ПДР.
У постанові також зазначено, що швидкість вимірювалась за допомогою приладу TruCаm ТС 000763 (повірка дійсна до 06.12.2019 року).
За порушення Правил дорожнього руху на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. відповідно до вимог частин 1 статті 122 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.
Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що надані відповідачем докази спростовують твердження позивача, на які останній посилається як на підставу свого позову, що, на думку першої інстанції, свідчить про його необґрунтованість та відсутність підстав для його задоволення.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права,  з огляду на наступне.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
В свою чергу, ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.
Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
З огляду на зазначене доводи позивача про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення є необґрунтованими.
Що стосується суті виявленого порушення, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Зі змісту ч. 1 ст.122 КУпАП вбачається, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. 
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідачем було винесено відносно ОСОБА_1 постанову по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушенням  ним  п. 12.4 ПДР України.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР), порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).
За змістом п. 8.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху), регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до п. 8.4 ПДР дорожні знаки поділяються на групи. Інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.
Згідно п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
У підтвердження факту вчинення позивачем порушення п. 12.4 ПДР відповідачем були надані матеріали фотофіксації здійснені за допомогою технічного засобу TruCаm ТС 000763 (повірка дійсна до 06.12.2019 року), з яких вбачається, що швидкість автомобіля "Nissan Almera" державний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, становила 82 км/год.
В свою чергу, згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення, місцем вчинення адміністративного правопорушення та зупинки транспортного засобу є населений пункт - м. Миколаїв. Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався безпосередньо на місці вчинення правопорушення, що не заперечується позивачем, а навпаки підтверджується у поданому позові.
У підтвердження розповсюдження на місцевість, де вчинено правопорушення вимог ПДР щодо обмеження швидкості руху відповідачем надані фото, які відображають встановлення дорожнього знаку 5.45 "Початок населеного пункту", який застосовується для позначення початку населеного пункту, в якому діють вимоги Правил дорожнього руху, що визначають порядок руху в населених пунктах.
Крім того, відповідачем надано диск з відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, які здійснювали розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Дослідивши надані відповідачем докази, зокрема, матеріалами фотофіксації, здійсненої лазерним вимірювачем швидкості TruCаm ТС 000763, колегія суддів приходить до висновку, що ними підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що виразилось у перевищенні дозволеної швидкості руху у населеному пункті на 32 км/год., відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП.
У поданому позові та апеляційній скарзі позивач посилався на незаконність використання посадовими особами відповідача технічного засобу TruCаm та неналежність доказів наданих у підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Однак, вказані доводи позивача колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.
Частиною 2 статті 30 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.
Згідно ст. 31 вказаного Закону поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як: зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
В даному випадку посадовими особами відповідача факт порушення позивачем Правил дорожнього руху було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості TruCаm ТС 000763, який у відповідності до Закону України "Про метрологію і метрологічну діяльність" має Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки, виданий 29.08.2012 року Серії А № 00669 про позитивні результати державних приймальних випробувань, експертний висновок Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.09.2018 року про відповідність вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні, а також Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, видане ДП "Укрметртестстандарт" за № 22-01/13779 від 06.12.2018 року, чинне до 06.12.2019 року, згідно якого вказаний лазерний вимірювач швидкості відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.
Таким чином, наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13779 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 до застосування.
Суд зауважує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання швидкості руху автомобіля та порушення швидкісного режиму, та дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що TruCam LTІ 20/20 за номером ТС 000763 є засобом вимірювальної техніки, який було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, подальша експлуатація якого не обмежена чинним законодавством, а тому зафіксовані останнім відомості є доказами в розумінні статті 251 КУпАП та ст.ст. 73-78 КАС України.
Таким чином, наданими відповідачем доказами підтверджено факт допущення позивачем порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху, що виразилось у перевищенні ним швидкості руху у населеному пункті на 32 км/год, а тому  винесення інспектором УПП в Миколаївській області старшим сержантом поліції Новицьким В.В. відносно позивача постанови по справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є правомірним та обґрунтованим.
Колегія суддів також вважає безпідставними посилання апелянта на те, що в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис, а тому надані докази вчинення порушення є неналежними. Так, зі змісту оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що у ній вказано, що швидкість руху автомобіля, яким керував позивач здійснювалась за допомогою приладу TruCam ТС 000763. 
Таким чином, посадовою особою відповідача при складанні постанови по справі про адміністративне правопорушення дотримано вимоги ст. 283 КУпАП в частині зазначення відомостей, які має містити така постанова.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1576869 від 01.10.2019 року відповідає вимогам чинного законодавства та скасуванню не підлягає.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.  

Судове рішення складено у повному обсязі   20.02.2020 р. 

Суддя-доповідач:                                                                                         Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                           Л.В. Стас

Суддя:                                                                                                           І.О. Турецька