Справа № 359/11597/19	 	 	 	Головуючий у І інстанції  Ткаченко Д.В.	
Провадження № 33/824/666/2020	 	 	 	Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р.	
Категорія ст. 471 МК України 	 	 	 	 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
23 січня 2020  року                                                                     м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2019 року, якою 
 
ОСОБА_1  ( ОСОБА_1 ), громадянина США, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Йорданія, місце проживання (зі слів пасажира): АДРЕСА_3, місце роботи (зі слів пасажира): приватний підприємець, паспорт громадянина США № НОМЕР_2 , виданий 16.10.2014 р., орган що видав : United States Department of State,
 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.471 МК України у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., без конфіскації валюти, вилучені грошові кошти у розмірі 3400 доларів США повернуто  ОСОБА_1 . Стягнуто з  ОСОБА_1 в дохід держави 384 грн. 20 коп. судового збору та понесені митним органом витрати у справі про порушення митних правил в розмірі 22 грн. 34 коп.,
 
В С Т А Н О В И В :
  Як зазначено у постанові, 13.11.2019 о 07 год. 30 хв. під час проходження митного контролю у громадянина США ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який прилетів з Йорданії, м. Амман, літаком а/к «Міжнародні авіалінії України», рейсом № 762, та своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору -  «зелений коридор», після перетину ним «зеленої лінії» було виявленоготівкові кошти у виді 14400 доларів США, що знаходилася в кишені куртки, одягненої на пасажирі. Зазначені дії, що полягають у переміщенні через митний кордон України громадянином ОСОБА_3 , який формою проходження митного контролю обрав проходження через «зелений коридор», готівки в обсязі, що підлягає обов`язковому письмовому декларуванню  для фізичних осіб, відповідно до Постанови Правління НБУ №3 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» та Постанови Правління НБУ №5 від 02.01.2019 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», є порушенням  митних правил.
З виявленої суми ОСОБА_1 було пропущено 11000 доларів США (еквівалент 9999 євро згідно курсу НБУ станом на 13.11.2019 року), за протоколом про порушення митних правил вилучено  3400 дол. США.
 
Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2019 року громадянин США ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., без конфіскації валюти, а вилучені грошові кошти у розмірі 3400 доларів США повернуті. Обґрунтовуючи постанову, суддя зазначив про те, що грошові кошти, які виявлені у  ОСОБА_1 належать йому особисто, грошові кошти ввіз до України для оплати навчання своїх дітей ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), які є студентами денної форми навчання 2 міжнародного факультету Державного закладу «Дніпропетровська медична академія» Міністерства охорони здоров`я України, що підтверджується договорами, джерело одержання коштів є законним, оскільки отримує 7 000 доларів США з оренди нерухомості, а конфіскація цих коштів, на які розраховував  ОСОБА_1 , є непропорційним характеру вчиненого правопорушення та покладе на нього «індивідуальний надмірний тягар». 
 
В апеляційній скарзі представник митного органу просить постанову скасувати та постановити нову, якою  ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, та застосувати до нього стягнення у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., та конфіскації  затриманої по справі валюти в розмірі 3400 доларів США. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про незаконність не застосування суддею до правопорушника обов`язкового додаткового стягнення у виді конфіскації товарів, оскільки національним законодавством не передбачена можливість звільнення особи від додаткового стягнення, а застосування норм міжнародного права можливе лише тоді, коли норми національного законодавства порушують основні права громадянина, що не встановлено при розгляді справи щодо ОСОБА_1 .
Заслухавши представника митного органу, який підтримав апеляційну скаргу, захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки судді про доведеність факту порушення ОСОБА_1 митних правил за обставин, наведених у постанові, крім особистого  визнання винуватості, стверджуються зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил від 13.11.2019 року № 0587/12500/19, протоколом опитування в справі про порушення митних правил від 13.11.2019 року, доповідною запискою головного державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Аеропорт Бориспіль» від 13.11.2019 та не оспорюються в апеляційному порядку.
На підставі сукупності доказів суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність притягнення  ОСОБА_1 до відповідальності за ст.471 МК України та на законних підставах  наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на    ОСОБА_1 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст.23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод. 
 
Відповідно до ч.1 ст.1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
 
Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» № 1906-VI від 29.06.2004 року, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
 
Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78). Зазначена позиція підтверджена і у рішенні ЄСПЛ «Садоча проти України» від 11.07.2019.
 
Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу» / дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п.31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).
 
 Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар». 
 
Приймаючи рішення про відсутність підстав для конфіскації вилученої у ОСОБА_1 валюти, суддя  обґрунтовано врахував те, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан   ОСОБА_1 та його сім`ї , оскільки доказами по справі підтверджено їх походження як отримання коштів за оренду житла, призначення (для оплати навчання синів у вищому навчальному закладі України), їх розмір є еквівалентом близько 84 тис грн., що є значною сумою.
 
Отже,втручання у право власності  ОСОБА_1 не може вважатись пропорційним, оскільки спричинить для нього  « індивідуальний надмірний тягар». 
 
Висновок судді про те, що накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. без конфіскації вилученої валюти буде досягнутий, у даному випадку, розумний баланс між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, є вірним.
 
Порушень процесуальних норм, які б могли слугувати підставами для скасування рішення судді, не встановлено.
 
За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними, а постанова судді - законною. 
 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
 
    П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника Київської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2019 року щодо  ОСОБА_1   -без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                          В. Р. Шроль