КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 753/5416/19                                                         Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/635/2020    Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
03 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
                                    Головуючого                                           Волошиної В.М.
                                   Суддів                                      Слюсар Т.А., Мостової Г.І.
                                   Секретаря судового засідання               Маличівській Н.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького  районного суду міста Києва від 04 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги,  колегія суддів, - 
 
в с т а н о в и л а:
 
У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5161107845, за умовами якого фінансова компанія надала позичальнику кредит у сумі 23 800,00 грн., зі сплатою  процентів за користування кредитними коштами, строком на 36 місяців. 30 липня 2018 року  між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20180730 за кредитними зобов`язаннями, у тому числі за кредитним договором, укладеним із відповідачем.
 
Посилаючись на неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, новий кредитор просив стягнути з відповідача 32 650,07 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 16 039,31 грн.; по процентам за користування кредитом - 1 813,70 грн; плата за управління кредитом - 7 248,94 грн.; пеня - 7 548,12 грн.
 
Рішенням Дарницького  районного суду міста Києва від 04 жовтня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором № 5161107845 від 06.04.2016  в сумі 32 650,17 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.
 
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.  
                                                    
В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності у нього права вимоги до відповідача. Відсутні в матеріалах справи і належні докази на підтвердження обставин отримання   відповідачем кредиту та порядок нарахування процентів за користування кредитом, а надана позивачем заява про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг не є таким доказом, оскільки не містить відомостей та підпису позичальника про приєднання саме до Умов надання кредитів від 30 березня 2015 року. З цих підстав не підлягає застосуванню і умова щодо збільшення позовної давності до 10 років, яка передбачена Умовами надання кредитів від 30 березня 2015 року, оскільки вказаних умов позичальник не підписував. Вважає, що до пред`явлених вимог про стягнення пені підлягає застосуванню позовна давність на підставі поданої відповідачем до суду першої інстанції заяви. В частині стягнення плати за управлінням кредитом в сумі 7 248,94 грн. просив врахувати, що таких платежів не містить ні заява про приєднання до умов отримання кредиту, ні заява про надання кредиту від 16 квітня 2016 року, а також графік погашення платежів. 
 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи. Під час прийняття рішення судом не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, грунтуються на припущеннях, оскільки відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем.
 
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2   підтримав доводи апеляційної скарги. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у поданому відзиві на апеляційну скаргу та в окремій заяві від 03 лютого 2020 року просив розглядати справу у відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (а.с. 87). У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника позивача.
 
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних  підстав.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, вимоги позивача з усіх складових заборгованості є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
 
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів  вважає, що зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.
 
З матеріалів справи вбачається, що 06 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг  ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та заяви № 5161107845 на отримання кредиту (а.с. 4, 5).
 
За умовами кредитування, що підписані позичальником, сторони встановили суму кредиту, щомісячні проценти, річні проценти від суми боргу за договором, щоденну пеню від загальної суми прострочення, строк на який надається кредит (а.с.5).
 
Обставини підписання заяви та отримання кредиту не заперечував відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи (а.с. 50-56).
 
Також в заяві № 5161107845 від 06 квітня 2016 року зазначено, що позичальник (відповідач у справі) засвідчує своє волевиявлення на приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», а також, що він ознайомився з умовами надання послуг.
 
На підтвердження обставин приєднання позичальника ОСОБА_1 до умов отримання кредитів та правил надання послуг ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»   позивачем до матеріалів позовної заяви долучені Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», в редакції від 30 березня 2015 року, як додаток 1, затверджений наказом генерального директора ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 08 травня 2015 року № 6  (а.с.11-12). 
 
Доказів ознайомлення позичальника ОСОБА_1 з умовами і правилами надання  послуг в ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», з якими він погодився при підписанні заяви про приєднання до умов та правил надання послуг ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», позивачем не надано та відповідачем не визнано.
 
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.
 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, 628 ЦК України).
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом - стаття 1054 ЦК України.
 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.  
 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.  
 
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
Встановлені колегією суддів фактичні обставини справи на підставі поданих   учасниками справи доказів та визнаних обставин свідчать про існування між сторонами кредитних правовідносин. Кредитний договір укладений та підписаний сторонами у вигляді заяви № 5161107845 від 06 квітня 2016 року.
 
За умовами кредитування, що підписані позичальником, сторони встановили суму кредиту у розмірі 23 800,00 грн., щомісячні проценти від суми кредиту у розмірі 2,69 %, річні проценти від суми боргу за договором у розмірі 11,99 %, щоденну пеню у розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення, строк на який надається кредит - 36 місяців (а.с.5).
 
Сторонами зобов`язання погоджено графік погашення платежів, з визначеним порядком зниження ліміту заборгованості за період з 20 травня 2016 року по 19 квітня 2019 року, в якому установлено дату погашення щомісячного платежу, мінімальний щомісячний платіж в сумі 1 434,35 грн. та його складові: тіло кредиту, річні проценти, щомісячні проценти (а.с. 6).
 
В заяві № НОМЕР_1 на отримання кредиту від 06 квітня 2016 року міститься доручення позичальника, за яким останній доручає ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» за рахунок отриманого кредиту в сумі 23 800,00 грн. перерахувати грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 , що відкритий на  ім`я позичальника; у розмірі 3 600,00 грн. на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» за призначенням платежу: оплату страхового платежу за договором страхування № 5161107845- С від 06 квітня 2016 року; у розмірі 200,00 грн. на користь ТОВ МайСейфеті» за призначенням платежу: оплата за пакет послуг «охоронець кредит Маркет 12»  (а.с. 5, 10).  Переказ кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн. на карткових рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я позичальника ОСОБА_1 , підтверджується платіжним дорученням № 17928447 від 06 квітня 2016 року (а.с. 10).
 
Долучені позивачем письмові докази вказують на те, що 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20180730 за кредитними зобов`язаннями, у тому числі за кредитним договором, укладеним із відповідачем (а.с. 18-20).
 
Із наданого позивачем витягу з реєстру боржників до договору  відступлення права вимоги № 20180730 за кредитними зобов`язаннями вбачається, що загальна сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 становить розмір 32 650,07 грн., з яких: 16 039,31 грн. за тілом кредиту; 1813,70 грн. - заборгованість за процентами; 7 248,94 грн. - сума заборгованості за сплатою за управління кредитом; 7 548,12 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с.21).
 
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
 
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Отже, відповідно до укладеного договору про відступлення прав вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитним договором,  внаслідок чого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» замінює ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» як кредитора (стає новим кредитором),  у тому числі права вимоги за зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 , з правом вимоги повного належного  виконання обов`язків останнього за кредитним договором № 5161107845 від 06 квітня 2016 року.
 
Матеріалами справи підтверджується, що 07 серпня 2018 року новий кредитор направив позичальнику досудову вимогу у вигляді повідомлення № 002768594-1, в якій, посилаючись на існуючу заборгованість та порушення позичальником ОСОБА_1 термінів здійснення платежів, повідомив позичальника про прийняття рішення про зміну умов щодо строку виконання кредитного договору, який вважається таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення цього повідомлення (а.с. 17). 
 
Отже, пред`явивши вимогу про дострокове стягнення кредиту, новий кредитор такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Відповідно строк дії договору № 5161107845 від 06 квітня 2016 року змінився з десятого дня з дати, зазначеної на повідомленні про дострокове повернення кредиту, і вважається таким, що має бути виконаним позичальником у повному обсязі 17 серпня 2018 року.  
 
Пред?являючи 13 березня 2019 року позов до відповідача про стягнення  заборгованості за кредитним договором № 5161107845 від 06 квітня 2016 року, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні  борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів, плати за управління кредитом, а також нарахованої пені за прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Із наданих позивачем письмових доказів та визнаних відповідачем обставин вбачається, що на виконання умов кредитного договору позичальником сплачено  21 344,15 грн., з яких 7 760,69 грн. віднесено кредитором на погашення тіла кредиту, 13 583,46 грн. - на погашення процентів за користування кредитом. Останній платіж здійснено позичальником 28 серпня 2017 року (а.с. 13-14).  Вказані обставини підтвердив представник відповідача Кобилянський О.Ю. у своїх поясненнях під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції (протокол судового засідання від 03 лютого 2020 року).
 
Розрахунок заборгованості, що поданий позивачем до матеріалів позовної заяви, свідчить про те, що заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за зобов`язанням становить суму 32 650,07 грн., з яких: залишок заборгованість по тілу кредиту - 16 039,31 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом за період 21 вересня 2017 року по 30 липня 2018 року - 1 813,70 грн.; плата за управління кредитом - 7 248,94 грн.; пеня за прострочення виконання зобов`язання за період з 21 вересня 2016 року по 30 липня 2018 року в сумі 7 548,12 грн. (а.с. 15).
 
Під час розгляду справи в суді відповідач не заперечував факт отримання позики, користування грошовими коштами та часткового погашення основного зобов`язання. Разом з тим, не погодився із заявленою вимогою в частині стягнення плати за управління кредитом у розмірі 7 248,94 грн., посилаючись на те, що таких умов не містить укладений сторонами кредитний договір у вигляді заяви від 06 квітня 2016 року та підписаний графік платежів. А в частині вимог про стягнення пені просив застосувати позовну давність (а.с. 50-56).
 
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
 
 Встановлені фактичні обставини справи на підставі поданих доказів та визнаних обставин відповідачем вказують на те, що позичальник ОСОБА_1 протягом дії кредитного договору допустив порушення виконання зобов`язання, унаслідок чого виникла заборгованість.  
 
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.  
 
Дослідивши зібрані у справі докази щодо визначеного розміру заборгованості, періоду її виникнення, колегією суддів встановлено, що заборгованість в частині залишку кредиту в сумі 16 039,31 грн., процентів за користування кредитом, які несплачені позичальником за період з 21 вересня 2017 року по 30 липня 2018 року, в сумі 1 813,70 грн. підтверджується витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року, довідкою первинного кредитора від 31 жовтня 2018 року про рух коштів по кредиту, розрахунком заборгованості, в яких зазначено як розмір виданого кредиту, так і суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов?язання, періоди і суми виникнення заборгованості, та свідчить про дійсність вимоги в цій частині, яка існувала на момент переходу прав до нового кредитора, та не виконана позичальником (а.с. 13-14, 15, 21).
 
За таких обставин, колегій суддів дійшла висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається з частини позики, що залишилася в сумі 16 039,31 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 21 вересня 2017 року по 30 липня 2018 року в сумі 1 813,70 грн. є доведеною та підлягають задоволенню.
 
Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання за період з 21 вересня 2016 року по 30 липня 2018 року в сумі 7 548,12 грн., колегія суддів виходить з такого.
 
Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
 
За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня  на відповідну суму, а позовна  давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
 
Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
 
Аналіз норм статті 266 ЦК України, частини 2 статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
 
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач до ухвалення судового рішення у справі подав заяву про застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені (а.с. 56).
 
Висновок суду першої інстанції про те, що до вимог, що виникають з кредитного договору № 5161107845 від 06 квітня 2016 року або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років, оскільки такі умови визначені у пункті 7.2. загальних умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063) редакція від 30 травня 2015 року, які оприлюднені на веб-сайті кредитодавця ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua, та вважаються погодженими сторонами зобов`язання, є безпідставним, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
 
Досліджені колегією суддів письмові докази у справі свідчать про те, що підписані  відповідачем умови кредитного договору не містять положень про збільшення позовної давності. Доказів ознайомлення позичальника ОСОБА_1 з умовами і правилами надання послуг в ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», затверджених наказом генерального директора ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 08 травня 2015 року № 6  в редакції від 30 березня 2015 року, з якими він погодився при підписанні заяви про приєднання до умов та правил надання послуг ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», позивачем не надано та відповідачем не визнано, тому надані позивачем умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не може розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.  
 
Отже, правовий аналіз умов договору сторін та зміст зазначеної правової норми не дає підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин збільшеної позовної давності до 10 років, оскільки при укладенні договору з ОСОБА_1 кредитор не дотримався вимог, передбачених частиною 1 статті 259 ЦК України, про погодження з споживачем умов про збільшення позовної давності.
 
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що до пред`явлених вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягненні пені слід застосувати положення частини 2 статті 258 ЦК України та з урахуванням поданої заяви відповідачем про застосування позовної давності в цій частині вимог, сума пені підлягає обрахуванню за останній рік невиконання основного зобов`язання в межах зміненого строку кредитування, який настав 17 серпня 2018 року, та заявлених вимог позивача.
 
Перевіривши розрахунок заборгованості в частині вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором, колегією суддів встановлено, що в основу визначеного розміру заборгованості по пені позивачем покладено період з 21 вересня 2016 року по 30 липня 2018 року. З позовом до суду позивач звернувся 13 березня 2019 року (а.с. 2, 15). 
 
Таким чином, в межах заявлених позивачем вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за порушення термінів погашення грошового зобов`язання за період з 13 березня 2018 року по 30 липня 2018 року в сумі 2 870,94 грн. В іншій частині вимог про стягнення пені за період, який виник до 13 березня 2018 року   слід відмовити з підстав пропуску позивачем строку для звернення до суду. В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача в частині заявлених вимог позивача щодо стягнення заборгованості з плати за управління кредитом в сумі 7 248,94 грн., колегія суддів виходить з такого.
 
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів».
 
Згідно з абзацем 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
 
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
 
З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
 
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ні умови договору, ні графік платежів, що підписаний позичальником, не містить умов щодо внесення останнім платежів за управління кредитом. Крім того, стягнення з позичальника (споживача послуг) платежів за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, є незаконним.
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції умови договору та зазначені вимоги закону не врахував та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з плати за управління кредитом.
 
 За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена вимога позивача в частині стягнення плати за управління кредитом в сумі 7 248,94 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.
 
Отже, обставини на які відповідач посилається в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення першої інстанції в частині вирішених вимог щодо стягнення пені та оплати послуг за управління кредитом знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". З ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 20 723,95 грн., яка складається із залишку кредиту в сумі 16 039,31 грн.,  процентів за користування кредитом, які несплачені позичальником за період з 21 вересня 2017 року по 30 липня 2018 року, в сумі 1 813,70 грн., пені за порушення термінів погашення грошового зобов`язання за період з 13 березня 2018 року по 30 липня 2018 року в сумі 2 870,94 грн. В іншій частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" слід відмовити.
 
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді   підлягають такому розподілу. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" задоволені частково (63,47%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір за подання позову) у пропорційному розмірі до задоволених вимог в сумі 1 219,26 грн. слід покласти на відповідача ОСОБА_1 . Відповідно сплачений відповідачем судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції у пропорційному розмірі  (36,53%) - 1 052,61 грн. слід покласти на ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". Як передбачено частиною 10 статті 141 ЦПК України у випадку покладення судових витрат на обидві сторони суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. У зв`язку з тим, що при розподілі судових витрат на відповідача ОСОБА_1 покладено більшу суму судових витрат, різниця судових витрат у розмірі 166,65 грн. (1 219,26 грн.  - 1 052,61 грн.) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів".
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"  заборгованість за кредитним договором в сумі 20 723,95 грн. В іншій частині вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"  судовий збір у розмірі 166,65 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст судового рішення складено 19 лютого 2020 року.
 
 Головуючий                                                                      
 
Судді: