ПОСТАНОВА
Іменем України

16 січня 2020 року 
Київ
справа №2а-9957/12/2670
адміністративне провадження №К/9901/7322/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
cудді-доповідача - Радишевської О. Р.,
суддів - Кашпур О. В., Уханенка С. А.
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 2а-9957/12/2670
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2018  року, прийняте в складі: головуючого судді Келеберди В.І.,
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року, прийняту в складі: головуючого судді Кузьменка В.В., суддів Земляної Г.В., Мельничука  В.П.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до Міністерства закордонних справ України (далі - МЗС України, відповідач) із вимогами:
1.1.  визнати незаконним звільнення, оформлене наказами МЗС України від 16  грудня 2010 року №  3196-ос і від 19 січня 2011 року №69-ос, а накази -протиправними та скасувати їх; 
1.2.  зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на роботі шляхом призначення на посаду заступника начальника Управління економічного співробітництва МЗС України з присвоєнням дипломатичного рангу «радник першого класу»; 
1.3.  стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції, надбавок, доплат, змін у грошовому забезпеченні (заробітної плати) за весь період від моменту незаконного звільнення до моменту поновлення порушених прав; 
1.4.  стягнути з відповідача втрачену (упущену) вигоду в сумі 2 206 863, 60 грн, а також 3% річних за кожен рік невиконаного (простроченого) зобов`язання на підставі статті 625  Цивільного кодексу України; 
1.5.  зобов`язати відповідача після поновлення на роботі відрядити ОСОБА_1 у довгострокове відрядження для роботи на посаді радника з економічних питань Посольства України в Канаді.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
2. Як установлено судами попередніх інстанцій, наказом Міністра економіки України від 08 травня 2008 року №  100-м «Про призначення ОСОБА_1 .» позивачку було призначено на час довготермінового відрядження з 01 липня 2008  року на посаду заступника керівника Торговельно-економічної місії Посольства України в Канаді при Генеральному консульстві в м.  Торонто.
3. Наказом Міністра закордонних справ України від 18 вересня 2009 року №  2256-ос «Про відрядження ОСОБА_1 » позивачку було відряджено 01  жовтня 2009 року на час довготермінового відрядження до Посольства України в Канаді за маршрутом «Торонто-Оттава».
4. Наказом Міністра закордонних справ України від 29 липня 2010 року ОСОБА_1 було призначено на посаду в.о.  керівника Торговельно-економічної місії у складі Посольства України в Канаді з 17 серпня 2010 року на час довготермінового відрядження.
5. Наказом Міністра закордонних справ України від 04 листопада 2010 року №  2707-oc «Про відкликання ОСОБА_1 » позивачку було відкликано в Україну 02 листопада 2010 року у зв`язку із закінченням довготермінового відрядження. Після повернення в Україну їй було надано щорічну відпустку з 03 листопада 2010 року.
6. Наказом Міністра закордонних справ України від 16 грудня 2010 року №  3196-oc «Про відпустку та звільнення ОСОБА_1 .» позивачці було надано відпустку за відпрацьований в Посольстві України в Канаді час на 51  календарний день з 03 листопада 2010 року по 23 грудня 2010 року та звільнено із займаної посади 23 грудня 2010 року у зв`язку із завершенням закордонного відрядження.
7. Наказом Міністра закордонних справ України від 19 січня 2011 року №  69-oc «Про продовження відпустки та звільнення ОСОБА_1 .» позивачці було продовжено відпустку та змінено дату звільнення на 19 січня 2011 року.
8. Не погоджуючись із наказами від 16 грудня 2010 року №  3196-ос та від 19  січня 2011 року №  69-ос, позивачка звернулася до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
9. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2018  року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
10. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивачку призначено на посаду виконуючого обов`язки керівника Торговельно-економічної місії в складі Посольства України в Канаді на час довготермінового відрядження, тому після закінчення строку цього відрядження позивачка підлягала звільненню з роботи в МЗС України.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
11. У касаційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.
12. На обґрунтування вимог касаційної скарги позивачка зазначила, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що трудові відносини між нею та МЗС України мали строковий характер.
13. Позивачка також звертає увагу суду касаційної інстанції на те, що справу було розглянуто неповноважним складом суду. Як зазначає позивачка, за наслідками автоматизованого розподілу справу було передано на розгляд колегії суддів у складі трьох суддів. Водночас рішення в справі прийнято суддею одноособово. При цьому в матеріалах справи відсутні протоколи автоматизованого розподілу, якими б підтверджувався факт зміни складу суду та його підстави.
14. У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно встановили обставини, що мають значення для розгляду справи, і правильно застосували норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає.
15. 15 березня 2019 року касаційну скаргу за наслідками автоматизованого розподілу було передано на розгляд колегії суддів у складі: судді доповідача Білоуса О.В., суддів Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.
16. Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
17. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 05 червня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації і введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
18. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку  С.А.
19. Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року касаційну скаргу в справі №  2а-9957/12/2670 прийнято до провадження.
V. Джерела права та акти їхнього застосування
20. Частинами першою та третьою статті 23 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбачено, що усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово.
21. Суддя для розгляду конкретної справи визначається в порядку, установленому частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу.
22. Згідно з частиною третьою статті 15-1 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який враховує кількість справ, що перебувають на розгляді у суддів, заборону брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого ставиться питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень.
23. Відповідно до частини першої статті 24 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.
24. Частиною першою статті 26 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбачено, що склад суду під час розгляду і вирішення адміністративної справи в суді однієї інстанції незмінний, крім випадків, установлених законом.
25. Відповідно до частини другої статті 26 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) у разі неможливості продовження розгляду адміністративної справи одним із суддів до розгляду залучається інший суддя, який визначається в порядку, встановленому частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу. Якщо нового суддю залучено під час судового розгляду, судовий розгляд адміністративної справи починається спочатку.
26. Законом України від 03 жовтня 2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції (чинна з 15 грудня 2017 року).
27. Відповідно до частини першої статті КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово.
28. Частиною тринадцятою статті 31 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) передбачено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, визначених цим Кодексом.
29. Згідно із статтею 35 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи. У разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
VI. Позиція Верховного Суду
30. Суд зазначає, що правова конструкція «суд, встановлений законом» є структурним елементом права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції…., що передбачає дві умови відповідності цьому критерію: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції). Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» (…) вказав, що згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції, «суд» має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений леґітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «установлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення ЄСПЛ у справах «Булут проти Австрії» («Bulut v. Austria» від 22 лютого 1996 року, заява 1996-11, с. 359, п. 29), та «Бускаріні проти Сан-Марино» («Buskarini v San Marino» від 4 травня 2000 року, заява №  31657/96).
31. Отже, ураховуючи практику ЄСПЛ, суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної, суб`єктної та територіальної юрисдикції та у складі, визначеному законом. 
32. Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку, що судом, у розумінні КАС України і практики ЄСПЛ, є склад суду, визначений для розгляду і вирішення справи та/або певного процесуального питання автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до закону.
33. Частиною першою статті 26 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частиною тринадцятою статті 31 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) закріплений принцип незмінності складу суду, суть якого зводиться до того, що розгляд кожної адміністративної справи повинен бути проведений в тому самому складі судів, що визначений автоматизованою системою документообігу суду.
34. Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 листопада 2016 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 ; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року у цій справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
35. 08 грудня 2016 року адміністративна справа №2а-9957/12/2670 надійшла до Окружного адміністративного суду міста Києва.
36. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09  грудня 2016 року адміністративну справу №  2а-9957/12/2670 передано на розгляд судді ОСОБА_2
37. Беручи до уваги, що відповідачем у справі №  2а-9957/12/2670 є Міністерство закордонних України, керуючись статтею 24 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 01 лютого 2017 року для розгляду справи №  2а-9957/12/2670 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_2, суддів Літвінової А.В., Мазур А.С.
38. У зв`язку з припиненням повноважень судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2017 року призначений повторний автоматизований розподіл справи №  2а-9957/12/2670 між суддями.
39. За наслідками повторного автоматизованого розподілу від 12 травня 2017  року адміністративну справу №  2а-9957/12/2670 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Літвінової  А.В., Мазур А.С.
40. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2017  року адміністративну справу №  2а-9957/12/2670 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.
41. 05 грудня 2017 року Окружним адміністративним судом міста Києва в складі: головуючого судді: Келеберди В.І., суддів Мазур А.С., Літвінової А.В. було відкрито судове засідання в справі №2а-9957/12/2670 і почато розгляд справи по суті. У цьому ж судовому засіданні Окружний адміністративний суд міста Києва постановив протокольну ухвалу, якою вирішив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.
42. 06 липня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Келеберди В.І. прийняв рішення в справі №  2а-9957/12/2670, яким відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
43. Аналіз викладених обставин свідчить, що справу №  2а-9957/12/2670, для розгляду якої автоматизованою системою документообігу суду було визначено колегію в складі трьох суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Мазур  А.С., Літвінової А.В., було розглянуто суддею Келебердою В.І. одноособово. Водночас докази, які б підтверджували факт зміни складу суду та підстави проведення повторного автоматизованого розподілу в матеріалах справи відсутні.
44. Таким чином, Суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте неповноважним складом суду.
45. Суд ураховує, що 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, новелою якого є те, що справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, розглядаються і вирішуються суддею одноособово.
46. Водночас Суд зазначає, що наведені зміни в процесуальному законі не давали суду першої інстанції підстав розглядати справу №  2а-9957/12/2670 одноособово, оскільки положення КАС України, якими передбачений принцип незмінності складу суду та особливий порядок визначення складу суду із застосуванням автоматизованої системи діловодства суду (ЄСІТС), суттєвих змін не зазнали.
47. Так, за змістом частини першої статті 26 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини тринадцятої статті 31 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) справа, розгляд якої розпочато колегією суддів, повинна бути розглянута колегією суддів. 
48. Таким чином, справи, розгляд яких не був завершений на момент набрання новою редакцією КАС України, розглядаються у тому ж складі суду.
49. Отже, приймаючи одноособово рішення в справі №  2а-9957/12/2670 суд першої інстанції порушив принцип незмінності складу суду, елементом якого є також неможливість розгляду одноособово справи, для розгляду якої було визначено колегію суддів.
50. Суд апеляційної інстанції на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права уваги не звернув, хоча відповідні доводи були підставою апеляційної скарги, і допущених судом першої інстанції грубих процесуальних помилок не усунув.
51. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
52. Частиною третьою статті 353 КАС України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень із направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.
53. На підставі викладеного Суд дійшов висновку, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
VII. Судові витрати
54. Оскільки Суд не змінив та не ухвалив нового рішення, судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.
55. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 352, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
56. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
57. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2018  року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14  лютого 2019 року в справі №  2а-9957/12/2670 скасувати.
58. Адміністративну справу №  2а-9957/12/2670 направити до Окружного адміністративного суду міста Києва на новий судовий розгляд.
59. Судові витрати не розподіляються.
60. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська

Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур

                                                                                                    С.А. Уханенко