ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

29 січня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/7676/19
Головуючий у першій інстанції – Мороз К. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/288/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді - Бобрової І.О.,
суддів –  Мамонової О.Є.,  Шитченко Н.В.,    

за участю секретаря – Шкарупи Ю.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ПП «Десна-Експерт-М», 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Десна-Експерт-М» про захист прав споживача,

місце постановлення рішення судом першої інстанції – м.Чернігів, 
дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції – 06.12.2019,
  
                                                У С Т А Н О В И В: 

У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась з позовом, уточнив його 01.11.2019, в якому просила зобов`язати ПП «Десна-Експерт-М» припинити дії, що порушують її права, як споживача, та зобов`язати відповідача виконати обов`язок виконання, а саме укласти договір на виконання робіт з розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,15 га за адресою АДРЕСА_1 , в якому початком відліку строку виконання робіт зазначити 06.08.2019. 
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають право власності кожний на 1\2 частину житлового будинку із господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . В той же час до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перейшло право користування земельною ділянкою, на якій зазначений будинок розташований, проте вони відмовились від отримання в оренду спірної земельної ділянки, не подали вони також і заяви на безоплатну передачу їм спірної земельної ділянки. Позивач вважає, що за таких обставин вона має право на безоплатне отримання у приватну власність спірної земельної ділянки, для чого і звернулась до відповідача із заявою про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Проте відповідач листом від 01.10.2019 за №209 повідомив її про те, що не має правових підстав виконувати рішення Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області від 04.07.2019 за №11-24/VІІ, оскільки даним рішенням позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації, в той час як закон вимагає отримання згоди відповідного органу. Крім того, відповідач послався на те, що позивач не надав документу на підтвердження її права власності на будинок в цілому. Позивач вважає, що дії відповідача свідчать про те, що останній протиправно не визнає за нею конституційного права набути у приватну власність спірну земельну ділянку, на якій розміщено об`єкти нерухомості третіх осіб, порушує її права як споживача отримати технічну документацію.      
       
Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 грудня 2019 року у задоволення позову відмовлено. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Скаржник зазначає, що предметом судового розгляду є спір щодо порушення прав споживача, встановлених ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме про порушення відповідачем прав споживача на свободу вибору продукції, свободу волевиявлення та принципу рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Зазначає, що договору між нею та відповідачем не було укладено з вини останнього, що і стало підставою для судового захисту порушених прав. Позивач наполягає на тому, що підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів. Відповідач не подав суду жодного належного та допустимого доказу того, що у нього відсутні можливості виконання робіт по розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. Позивач наполягає на тому, що нею здійснено пропозицію укласти договір на виконання робіт по розробці технічної документації, а відповідач в силу положень ч. 4 ст. 633 ЦК України не має права відмовитися від укладення зазначеного публічного договору і зобов`язаний укласти такий договір. Також позивач вважає, що судом порушено права представника третьої особи Литвина ОСОБА_4 А ОСОБА_5 подавати докази, брати участь в судовому засіданнях тощо. 
        
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ПП «Десна –Експерт-М» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Вважає, що позивачу було правомірно відмовлено в укладенні договору з підстав неподання нею правовстановлюючого документа на об`єкт нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці. Оскільки власниками житлового будинку із господарськими спорудами є треті особи, то відповідно до ст.120 ЗК України до них перейшло право користування спірною земельною ділянкою. Крім того, згідно із ст.55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку, проте позивач не надала доказів наявності у неї права власності на нерухоме майно, що розташоване на спірній земельній ділянці, як і не надала згоду органу, уповноваженого здійснювати розпорядження цією земельною ділянкою.
  
  Заслухавши суддю – доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
  Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
   
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду відповідає.
   
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звертаючись до відповідача, як до розробника документації із землеустрою, не надала всіх необхідних документів, які підтверджують її право виступати замовником такої документації відповідно до ст.26 Закону України «Про землеустрій», а тому відповідачем було правомірно роз`яснено позивачу необхідність подання додаткових документів і вказано про неможливість надання послуги з розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з підстав невиконання ст.27,55 Закону України «Про землеустрій». 

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду, з огляду на наступне.  

Судом встановлено, що згідно з рішенням Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області від 04.07.2019 №11-24/VІІ позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка, площею 0,15 га для подальшої передачі у власність, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 
23.09.2019 представник ОСОБА_1 – ОСОБА_6 звернувся до директора ПП «Десна-Експерт-М» із заявою, в якій просив розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,15 га за адресою АДРЕСА_1 . 
На зазначену заяву ПП «Десна-Експерт-М» надало відповідь №209 від 01.10.2019, в якому зазначило, що підприємство не може брати на себе відповідальність щодо оформлення земельної ділянки, де право власності на будівлю, що на ній розташована, не визначено. Також заявника було повідомлено про необхідність надати документи, які б дозволили фахівцям ПП «Десна-Експрт-М» виконати землевпорядні роботи по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Судом також встановлено, що згідно із рішенням Корюівського районного суду Чернігівської області від 20.09.2018 за третіми особами по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності за кожним на 1\2 часину жилого будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . 
Право власності на житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано у  встановленому законом порядку за ОСОБА_2 та ОСОБА_3   26.10.2018, про що свідчить  витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (фотокопія на а.с.56-57).

Таким чином, позивач ініціювала перед відповідачем питання про виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомості, який їй не належить. При цьому цільове призначення даної земельної ділянки – для будівництва і обслуговування даного житлового будинку.

Відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.     
З огляду на вказану вище норму Закону, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перейшло право користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 .   

Згідно із ст.55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає в себе, зокрема, копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані). 

Відповідач правомірно відмовив позивачці в укладенні договору про надання послуг, оскільки до заяви від 23.09.2019 заявницею ОСОБА_1 було додано лише витяг із рішення Холминської селищної ради від 04.07.2019 №11-24/VІІ, копія паспорта ОСОБА_1 та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 (копія заяви на а.с.27 зворот). 
В той же час є безґрунтовним посилання відповідача на те, що в рішенні Холминської селищної ради від 04.07.2019, необхідно замість слова «дозвіл» зазначити «згода». Відповідно до п.п. «в» ч.10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено надання рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою. Саме такий дозвіл і був наданий Холминською селищною радою. В той час пп. «г» цієї ж норми, на яку посилається відповідач як на підставу для відмови в укладення договору про надання послуг, передбачає надання згоди власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем, тобто це інший документ, ніж рішення відповідної ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (а не відновлення) меж земельної ділянки в натурі. 

Проте зазначене помилкове твердження відповідача не може бути законною підставою для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача припинити дії, які порушують права споживача.

Щодо другої вимоги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Спір у даній справі виник внаслідок відмови відповідача ПП «Десна-Експерт-М» укласти договір з позивачкою ОСОБА_1 на виконання робіт по розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Зі змісту позовної заяви убачається, що предметом позову є зобов`язання відповідача укласти з позивачкою такий договір.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначено у статтях 642- 643 Цивільного кодексу України.
У частині першій статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Зміст засади свободи договору викладено у статтях 6, 627 Цивільного кодексу України, згідно з якими свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.
Закріпивши принцип свободи договору, законодавець разом із тим у Цивільному кодексі України визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статі 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а у частині першій статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Серед способів захисту, передбачених у статті 16 Цивільного кодексу України, не  зазначено такого способу захисту як зобов`язання особи до укладення відповідних договорів.
Разом із тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (статей 3, 6, 12 - 15, 20 Цивільного кодексу України) можна дійти висновку, що у разі відмови в укладенні договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, визначених стороною.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12 та підтримано Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 у справі №916/1134/18. 

Реалізуючи визначене у статті 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа наводить у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту повинен насамперед слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Якщо предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позові.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18.
  
Враховуючи викладене, обраний стороною предмет позову (про зобов`язання укласти договір) не відповідає встановленим законом способам захисту прав, а тому позовні вимоги не підлягали задоволенню.

Зазначене вище на висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог не впливає. Даний висновок є вірним. 

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.
Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,  
                                 
                                  П О С Т А Н О В И В:

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 03 грудня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду   
                                                                                          І.О.Боброва
                             
                                                                                          О.Є.Мамонова

                                                                                        Н.В.Шитченко

                                  Повний текст постанови складений 31.01.2020.