ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2020 р.	Справа № 480/3571/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю: 
секретаря судового засідання - Ващук Ю.О. 
позивача - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року (суддя по справі № 480/3571/19
за позовом  ОСОБА_1     
до Військової частини НОМЕР_1                           
про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до  Військової частини НОМЕР_1 (надалі за текстом також - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), в якій просить стягнути з відповідача на її користь кошти у сумі 10406,00 грн., які були незаконно стягнуті з позивача.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено, поновлено позивачу строк звернення до суду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
31.10.2019 відповідачем подано до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду, мотивовану тим, що позивачем було пропущено встановлений законом місячний строк для звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 заяву Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошових коштів - залишено без розгляду.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 та направити справу на новий розгляд або розглянути її по суті та задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що суд не дослідив і не взяв до уваги докази про те, що наказ № 536 (на який суд посилається в ухвалі від 06.11.2019р.) в частині, що стосувався позивача, був скасований вище керівництвом Міністерства оборони України наказом №8. Командир в/ч НОМЕР_1 до сьогоднішнього часу не виконав наказ Міністерства оборони № 8, а тому взагалі немає підстав застосовувати термін позовної давності, оскільки фактично до цього часу даний наказ проігнорований командиром частини і продовжує діяти. Наказом №8 скасовано накладення на позивача стягнення, але, станом на 20.11.2019 р. гроші незаконно утримувались з її грошового забезпечення та не повернуті позивачу. З цих підстав позивач вважає, що датою, коли їй стало відомо про порушення прав слід обраховувати з 20.11.2019р. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Матеріали справи свідчать, що п. 9 наказу Військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2017 № 536 притягнуто до матеріальної та дисциплінарної відповідальності, зокрема, сержанта ОСОБА_1 начальника продовольчого складу військової частини НОМЕР_2 , яка в період з 26.10.2016 по 22.06.2017 тимчасово виконувала обов`язки старшого помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини військової частини НОМЕР_2 за неналежне виконання вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил україни, п. 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 № 3400, за порушення вимог п. п. 31.5, 31.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України 1106.2008 № 260, що призвело до фінансових втрат за незаконно виплачених грошових коштів, притягнуто до повної матеріальної відповідальності без урахування кратності у розмірі незаконно виплачених грошових коштів підпорядкованому особовому складу у розмірі 25915,41 грн. з внесенням до книги обліку нестач частини форма 45 за обліком фінансових втрат та з внесенням до книги грошових стягнень а нарахувань форма 35 на зазначену суму та притягнуто до дисциплінарної відповідальності з оголошенням дисциплінарного стягнення "Догана".    
Пунктом 4 наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2018 № 51 внесено зміни в пункти 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2018 № 32 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2017 № 536 «Про результати службового розслідування за підсумками проведення змішаного аудиту військової частини НОМЕР_1 ...» щодо зміни розміру стягуваної суми із сержанта ОСОБА_2 , начальника продовольчого складу військової частини НОМЕР_2 , яка в період з 26.10.2016 по 22.06.2017 тимчасово виконувала обов`язки старшого помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини військової частини НОМЕР_2 : слова “притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 803 (вісімсот три) грн. 00 коп.” замінити словами “притягнути до повної матеріальної відповідальності на загальну суму 10 406 і десять тисяч чотириста шість) грн. 20 коп.”. (а.с. 148-154).
Із вказаним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 17.02.2018, що підтверджується її особистим підписом на примірнику наказу (зворотній бік а.с. 154).
Згідно із довідкою про доходи ОСОБА_1 від 03.09.2019 № 149 (а.с. 33) сума невідшкодованих збитків нанесених державі у розмірі 10406, 00 грн. була утримана із грошового забезпечення ОСОБА_1 на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2018 № 51, утримання відбувалось щомісячно частинами, при цьому станом на 31 жовтня 2018 року вищевказана сума була утримана з позивача у повному обсязі.
Вважаючи, що вказані кошти у сумі 10406,00 грн., незаконно були утримані відповідачем із грошового забезпечення позивача, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду з даним позовом без поважних причин.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
За змістом статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС).
Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є спеціальним строком, який обмежується місячним терміном.
Колегія суддів зазначає, що предметом спірних правовідносин є стягнення з Військової частини НОМЕР_1 коштів у сумі 10406,00 грн., які, як на думку позивача, були незаконно утримані відповідачем із грошового забезпечення ОСОБА_1 .. 
Відповідно до ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).
Зміст вказаних вище правових норм свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону, як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" Конституційний Суд України дійшов висновку, що: "у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат".
Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №804/496/18 дійшов висновку, що: "поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними".
Таким чином, колегія суддів вважає, що спір щодо повернення утриманих коштів із грошового забезпечення охоплюється застосованим в частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду із заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком. 
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, судом першої інстанції не було враховано, що предметом розгляду у цій справі є не правомірність наказу військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2018 № 32 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2017 № 536 «Про результати службового розслідування за підсумками проведення змішаного аудиту військової частини НОМЕР_1 ...», а правомірність дій відповідача вчинених на реалізацію вказаного наказу та утримання коштів із грошового забезпечення позивача, за стягненням яких ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. 
За приписами ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви ОСОБА_1 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року по справі № 480/3571/19 скасувати.
Адміністративну справу № 480/3571/19 направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  10.02.2020 року