Ухвала 
Іменем України 
 
06 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-18/11
провадження № 61-1886ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Коротуна В. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від            02 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                 ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від          15 червня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано від ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1 належне йому на праві власності майно на загальну суму 37 000 грн; у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 5 000 грн.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня                 2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04 березня 2013 року, апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2012 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Витребувано від ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1, належне йому на праві власності майно: напівпричіп рефрижератор - Е, марка АЛКА Н12, реєстраційний номер                  НОМЕР_1, 1980 року випуску вартістю 5 519,37 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 200 грн. В іншій частині позову ОСОБА_1  відмовлено.
07 серпня 2015 року до апеляційного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2012 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2012 року за нововиявленими обставинами.
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга           ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня     2019 року, здана до поштового відділення 21 січня 2020 року, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України. У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду, посилаючись на отримання її копії лише 23 грудня               2019 року.
Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки без своєчасного отримання копії оскаржуваного судового рішення заявник позбавлений можливості як визначення необхідності подання касаційної скарги, так і її мотивування, що є обов'язковим елементом касаційної скарги згідно з вимогами статті 392 ЦПК України, він підлягає поновленню.
У касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня     2019 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Звертаючись до суду із заявою про перегляд  рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2012 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилався на висновки судових технічних експертиз за № 61/04-136 від 14 квітня 2014 року, № 1357-14 від 08 травня 2014 року та також № 25А/14 від 25 березня 2014 року, згідно яких документи надані ОСОБА_2 на підтвердження власності та придбання техніки та обладнань, які були дослідженні апеляційним судом є підробленими, а тому вважає зазначені обставини нововиявленими. Вказує, що зазначені обставини не могли бути раніше відомі заявнику                    ОСОБА_1, оскільки висновки були надані кваліфікованими фахівцями експертної установи тільки в травні 2014 року, а йому про це стало відомо лише у травні 2015 року.
 
Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими або виключними обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Отже, нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, можуть вплинути на висновки суду про права й обов'язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені судом, який ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд зазначеного рішення, та стали відомими тільки після його ухвалення.
 
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2012 року за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що зазначені заявником обставини не спростовують фактичні дані, покладені в основу рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від  02 жовтня 2012 року, не впливають на правильність цього судового рішення та не мають істотного значення для правильного вирішення спору. Такі  обставини не є нововиявленими в розумінні статті  423 ЦПК України, які могли б вплинути на висновки апеляційного суду при ухваленні рішення від  02 жовтня 2012 року.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм права, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а доводи касаційної скарги зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням та не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті                   394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від                     04 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                М. Є. Червинська
                                                                                                        С. Ю. Бурлаков
                                                                                                        В. М. Коротун