ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 лютого 2020 року           справа №200/6850/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі  №200/6850/19-а (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування припису та постанови, -

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати припис №ДЦ241/552/АВ/П від 28 січня 2019 року; визнати протиправним та скасувати постанову № ДЦ241/552/АВ/П/ТД-ФС від 13 лютого 2019 року.
В обґрунтування позову зазначив, що інспекційне відвідування  проведено відповідачем без передбачених Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю підстав.
Позивача не було повідомлено про проведення перевірки.
Крім того, фізична особа-підприємець не повинен оформлювати трудові відносини з особою, у разі відсутності таких відносин.
Тому припис та постанова про застосування штрафу за порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати рішення, прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем укладено цивільно-правовий договір з ОСОБА_2 .
Відповідач не повідомляв позивача належним чином про дату та час розгляду справи про накладення штрафу, визначеним Порядком №509. Позивач не  отримував повідомлення, направленого відповідачем поштою 06.02.2019 року.
Факт прибуття конверту від відповідача на відділення поштового зв`язку 16.02.2019 року унеможливлює належне повідомлення позивача про розгляд справи про накладення штрафу на 13.02.2019 року.
На рекомендованому повідомленні  міститься прізвище позивача та дата отримання 09.02.2019 року, яке позивач не робив, оскільки 09.02.2019 року не отримував жодної поштової кореспонденції. Зазначене свідчить про надання відповідачем сфальшованого доказу, оскільки неможливо фактично отримати конверт 09.02.2019 року, у той час як він прибув на відділення поштового зв`язку 16.02.2019 року.
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.
Фактичні обставини справи. 
Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 25 жовтня 2007 року, запис № 2 244 000 0000 002468, вид діяльності 45.20 - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний).
21.01.2019 року до ГУ Держпраці у Донецькій області надійшов лист Вугледарської міської ради №1/32-0066 від 18.01.2019 року, яким повідомлялося, що у ФОП ОСОБА_1  наявна автостоянка, де працюють три сторожі, які не працевлаштовані та отримують зарплату в конвертах (а.с.93)
Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21.01.2019 року №144 «Про проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » наказано  провести інспекційне відвідування позивача з питань виявлення неоформлених трудових відносин тривалістю 2 робочі дні, дата початку 24.01.2019 року. (а.с.93 зворотний бік)
На підставі зазначеного наказу видано направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання від 21 січня 2019 року №108/043/15-08, яке отримано ОСОБА_1 в день проведення відвідування 25.01.2019 року (а.с.94)
25 січня 2019 року інспекторами праці Карячкою О.Ю. та Супруном В.О . за результатами інспекційного відвідування складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ДЦ 241/552/АВ (далі Акт від 25.01.2019) (а.с.97-104) зазначений           акт отриманий ФОП ОСОБА_1  без заперечень 25.01.2019 року (а.с.104) 
Так, в ході інспекційного відвідування 25 січня 2019 року було встановлено,  що позивач допустив до роботи ОСОБА_2 , який виконує функції сторожа за адресою: АДРЕСА_1 , без укладання трудового договору, що є порушенням ч.ч.1.3 ст.24 КЗпП України. 
28 січня 2019 року складено Припис №ДЦ 241/552/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути порушення ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України з визначенням строку усунення порушень до 08.02.2019 року. (а.с.30-33)
31 січня 2019 року до відповідача надійшла заява ОСОБА_1 з додатками, згідно яких ОСОБА_2 під час здійснення інспекційного відвідування не працював, а лише прийшов для працевлаштування та ознайомлення з трудовими обов`язкам. До заяви були додані: заява ОСОБА_2 від 24січня 2019 року про прийняття на роботу, форма трудового договору від 25 січня 2019 року, розпорядження №13 про прийняття ОСОБА_2 адміністратором, табеля обліку робочого часу (а.с 105-109).
01.02.2019 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області складено повідомлення №04.3-14/1227-19  про розгляд справи про накладення штрафів на ФОП ОСОБА_1 згідно ч. 2 ст.265 КЗпП України 13 лютого 2019 року о 13 годині 45 хв (а.с.156)
Зазначене повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу отримано позивачем 09.02.2019 року, про що свідчить копія поштового повідомлення про вручення поштового відправлення та фіскальний чек Укрпошти (а.с. 157)
13 лютого 2019 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДЦ 241/552/АВ/П/ТД-ФС, яким на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф  в розмірі 125190 грн. за допуск до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору, що є порушенням частини першої та третьої ст.24 КЗпП України. (а.с.34-36)
На підтвердження своєї позиції про відсутність порушень Кодексу законів про працю України позивачем надано до суду першої інстанції:
- договір про надання послуг  від 10.09.2018 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання послуг зі збереження майна по АДРЕСА_1 . Строк дії договору до 10.02.2019 року (а.с.76-77);
-акти приймання-здачі робіт за договором від 10.09.2018 року (а.с.123-140).
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що надані сторонами докази свідчать про факт використання позивачем праці ОСОБА_2 без укладення трудового договору, що є порушенням вимог ст.24 КЗпП України.
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
На підставі  ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю (…)фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль, зокрема, за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.
Підпунктом 5 пункту 6 Положення № 69 зазначено, що Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Відповідно до пункту 7 Положення № 96, відповідач здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Управління Держпраці у Донецькій області є територіальним органом Держпраці, яке утворене постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 100 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України"
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (…) фізичними особами, які використовують найману працю встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295), який був чинним на час проведення інспекційного відвідування.
Як визначено п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.
Таким чином інспекційне відвідування є формою здійснення перевірки, як заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю.
На підставі підпункту третього пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Як свідчать матеріали справи наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21 січня 2019 року № 144 "Про проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 "  прийнято відповідно до пп.3 п.5 Порядку №295, а саме на підставі отримання інформації, що містилася в листі Вугледарської міської ради №1/32-0066 від 18 січня 2019 року, за якою у позивача на автостоянці працюють сторожі, які не працевлаштовані.
Таким чином, відповідач мав підстави для проведення інспекційного відвідування позивача, встановлені пп. 3 п. 5 Порядку №295, з метою визначення додержання законодавства про працю, зокрема, з питань виявлення неоформлених трудових відносин.
Відповідно до п.8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
На підставі п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.
Таким чином, на підставі п.9 Порядку №295 обов`язком інспектора  праці під час проведення інспекційного відвідування є пред`явлення свого службового посвідчення. З цим обов`язок кореспондується право об`єкта відвідування відповідно до п.14 Порядку №295,  перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення.
Аналіз зазначених положень Порядку №295 свідчить, що в разі проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин  інспектор праці не наділений обов`язком  пред`являти об`єкту відвідування направлення на інспекційне відвідування.
На підставі викладеного суд не приймає доводи позивача щодо порушення порядку проведення інспекційного відвідування в разі непред`явлення інспекторами праці направлення на його проведення.
Крім цього, суд звертає увагу, що направлення на проведення інспекційного відвідування та повідомлення про проведення інспекційного відвідування було вручено ФОП ОСОБА_1 безпосередньо в день проведення заходу - 25 січня 2019 року, про що свідчить підпис позивача. Зазначене також  спростовує доводи  позивача про неповідомлення його про інспекційне відвідування.
Відповідно до пункту 19 Порядку №295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складають акт, і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
Як визначено пунктом 20 Порядку №295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Акт інспекційного відвідування від 25 січня 2019 року складено у двох примірниках, один примірник на 16 аркушах отримано позивачем безпосередньо 25.01.2019 року про що свідчить його підпис. Зазначене спростовує доводи  позивача про його відсутність під час проведення перевірки  у місті Вугледарі та необізнаність про необхідність надання документів щодо трудових відносин.
Позивач вважав також неправомірною постанову про накладення на нього штрафу в зв`язку з тим, що Порядком №509 не визначена така підстава для його накладення як «акт інспекційного відвідування».
Зі змісту постанови про накладення на позивача штрафу від  13.02.2019 року вбачається, що вона прийнята, зокрема,  відповідно до ст.259 КЗпП, п.8 Порядку №509, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП.
Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту 54 пункту 4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.
На підставі п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок №509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.
Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що статтею 265 КЗпП України та Порядком №295, Порядком №509  передбачено накладання штрафів за вчинення порушень, визначених ст.265 КЗпП України, оскільки штраф за статтею 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, яка може бути оскаржена в судовому порядку.
Зазначене спростовує доводи позивача  про відсутність у Порядку №509 підстави  накладення штрафу за актом інспекційного відвідування.
Відповідно по п.3 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа)
Як визначено п.6 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Згідно з п.4 Порядку №509 справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
Як свідчать матеріали справи, Управлінням Держпраці оформлено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу 01.02.2019 року, яке направлено позивачу 06.02.2019 року рекомендованим листом.
Повідомлення отримано позивачем 09.02.2019 року, про що свідчить копія поштового повідомлення про вручення поштового відправлення та фіскальний чек Укрпошти (а.с. 156-157)
На підставі викладеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем дотримано вимоги Порядку № 509 в частині повідомлення ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи про накладення штрафу.
Суд не приймає доводи апелянта про неотримання позивачем повідомлення про розгляд справи з посиланням на відсутність у повідомленні про вручення підпису позивача з огляду на наступне.
Згідно пункту 105 «Правил надання послуг поштового зв`язку» затверджених постановою Кабінету міністрів України від 5 березня 2009 року №270 (далі - Правила) одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. 
У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. При цьому, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище (п. 106 Правил).
Тобто, у разі отримання рекомендованого поштового відправлення отримувач, ставить свій підпис в книзі встановленого зразка, при цьому у бланку повідомлення дані про отримання вносить працівник поштового зв`язку, що унеможливлює наявність особистого підпису позивача в повідомленні.
Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про прибуття конверту від відповідача на відділення поштового зв`язку тільки 16.02.2019 року, оскільки згідно пункту 73 Правил відбиток календарного штемпеля проставляється під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення. Дата відбитку календарного штемпеля маркувальної машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання.
Тобто, відбиток календарного штемпеля на повідомленні про вручення поштового відправлення відповідає не даті надходження кореспонденції від відповідача до поштового відділу, а даті направлення цього повідомлення з відділу поштового зв`язку Павлівка відправнику рекомендованого листа - ГУ Держпраці у Донецькій області.
Крім цього суд зазначає, що у разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні. Проте, будучі повідомленим за чотири дні до засідання, позивач не надав заперечень або клопотання про відкладення розгляду справи.
Також є неприйнятним довід апелянта про фальсифікацію відповідачем рекомендованого повідомлення №8530204710145, оскільки цей довід не підтверджений жодним доказом, та спростовується наданим на вимогу суду оригіналом фіскального чеку за поштовим відправленням №8530204710145 на адресу ОСОБА_1 від 06.02.2019 року. 
Щодо відносин з ОСОБА_2 , оформлених цивільно-правовим договором, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. 
За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Як свідчить угода про надання послуг, укладена ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , її предметом  є послуги по збереженню майна по АДРЕСА_1 .
При цьому в договорі не конкретизовано вид таких послуг, які повинен надавати ОСОБА_2 , не визначено обсяг цих послуг тощо. При цьому за наданою цивільно-правовою угодою  відсутній власний графік роботи ОСОБА_2 . Фактично ОСОБА_2 здійснював облік наявності, в`їзду та виїзду автотранспорту, тобто процес праці - систематичне виконання певної трудової функції. 
Умовами вказаної угоди також передбачено, що виконавець своїми силами забезпечує надання послуги з охорони майна при цьому замовник узгоджує з виконавцем графік кількості та строків послуг.
Актом інспекційного відвідування від 25 січня 2019 року  встановлено здійснення працівником ОСОБА_2 обліку наявності та в`їзду/виїзду автотранспорту, при цьому трудовий договір до перевірки не надано.
У наданому письмовому поясненні від 25 січня 2019 року ОСОБА_2 зазначив, що під час інспекційного відвідування знаходився на робочому місці сторожа, працює у ФОП ОСОБА_1 з вересня 2018 року, трудовий договір не оформлював, заробітну плату отримує в кінці місяця у розмірі 1500 грн. (а.с. 96).
Суд зазначає, що під час інспекційного відвідування позивач не повідомляв інспектора праці про наявність цивільно-правового договору, укладеного з ОСОБА_2 , наказу про прийняття на роботу ОСОБА_2 
Договір про надання послуг від 10 вересня 2018 року був наданий позивачем лише до суду першої інстанції разом з адміністративним позовом, акти виконаних робіт - до відповіді на відзив.
Між тим, позивач 30.01.2019 року направив до органів Держпраці заяву-пояснення щодо виявлених порушень, в якій зазначив, що 25.01.2019 року ОСОБА_2 не працював, а лише прийшов для працевлаштування та ознайомлення з трудовими обов`язками (а.с. 105).
Однак, акт виконаних робіт за цивільно-правовим договором від 10 вересня 2018 року свідчить, що 25.01.2019 року ОСОБА_2 виконував роботи по збереженню майна за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 140).
З огляду на аналіз вищезазначених доказів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про суперечність наданих доказів та не прийняв їх до уваги.
Професійні завдання пов`язані зі збереженням та охороною майна (посада сторож код КП 9152; код ЗКППТР 18883) визначені Класифікатором професій ДК 003:2010, який призначений для застосування всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що докази по справі в своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_2 , з яким позивачем укладено цивільно-правову угоду, фактично перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , був підпорядкований останньому, позивач фактично виплачував йому заробітну плату і забезпечував умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, що є обов`язковими ознаками трудового договору відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України.
Оскільки позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудового договору у письмовій формі з ОСОБА_2 , відповідачем правомірно прийнято постанову про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 .
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  постанови суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі  №200/6850/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі  №200/6850/19-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 11 лютого 2020 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 лютого 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                         І.Д. Компанієць  
 
Судді                                                                                                           А.В. Гайдар

                                                                                                                      Е.Г. Казначеєв