ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/24475/19                                                                         Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П..
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 лютого 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Суддів  За участю секретаря	Вівдиченко Т.Р. Собківа Я.М. Шурка О.І.. Борейка Д.Е.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України,    адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним дій та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Кабінету Міністрів України, що оформлено витягом з протоколу № 19 засідання Кабінету Міністрів України від 15.11.2019, щодо порушення відносно голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів ОСОБА_1 дисциплінарного провадження;
- визнати протиправним та скасувати   розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 № 1137-р "Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів";
- визнати протиправним та скасувати   розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 № 1146-р "Про тимчасове покладення виконання посадових обов`язків голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на ОСОБА_2 ".
Разом з позовом, ОСОБА_1 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії   розпоряджень Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 № 1137-р "Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів"   та   від 27.11.2019 № 1146-р "Про тимчасове покладення виконання посадових обов`язків голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на ОСОБА_2 ".
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року   у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 
Відповідно до ч. 4   ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього    Кодексу   розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.11.2019  р. № 1137-р   відсторонено ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою Голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, на час здійснення дисциплінарного провадження.
Також, у зв`язку з відстороненням Голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 р. № 1146-р на начальника відділу моніторингу ефективності менеджменту активів зазначеного Агентства ОСОБА_2 покладено виконання посадових обов`язків Голови Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що ні з протоколу № 19 засідання Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 р., ні з   розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 р. № 1137-р   неможливо встановити строки проведення дисциплінарного провадження відносно нього, що в свою чергу, є порушенням конституційних прав позивача на працю, оскільки строки будь-якої перевірки та, як наслідок, обмеження можливості особи заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, повинні бути розумними та обґрунтованими. Крім того, звертає увагу, що позивача відсторонено від виконання посадових обов`язків з підстав, не передбачених   Законом України "Про державну службу", припинено виплату заробітної плати. 
Суд першої інстанції зазначив, що надання правової оцінки на підставі порушення такого дисциплінарного провадження, можливо лише під час розгляду адміністративної справи, як і з`ясування обставин щодо порушення прав та інтересів позивача спірними рішеннями.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Приписами ч.ч. 1, 2    ст. 150 КАС України       передбачено,    що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
В силу       статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України,       позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
В розумінні наведеної норми Закону, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Отже, виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, зокрема, зазначено, що судам необхідно враховувати, що, згідно з частинами третьою та четвертою статті 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Таким чином, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Колегією суддів враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 15 листопада 2007 року по справі «Бендерський проти України», в якому Суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1       статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Отже, із наведеного слідує, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
Апелянт    - ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувані рішення є протиправними, оскільки, він не повинен забезпечувати опалювальний сезон в регіонах, а також, відповідачем не визначено строк на який його відсторонено від виконання обов`язків.
Наведені заявником обставини, на думку колегії суддів, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним позивачем шляхом, оскільки, матеріали справи не містять об`єктивних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що надання правової оцінки підставам порушення  дисциплінарного провадження відносно позивача можливо лише під час розгляду адміністративної справи по суті із дослідженням усіх доказів у справі, як і з`ясування обставин щодо порушення прав та інтересів позивача спірними рішеннями.
Посилання на ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки зазначені обставини не можуть вважатись підставою для вжиття заходів для забезпечення позову, вони є обґрунтуванням предмету позову та підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.
Крім того,       колегія суддів зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не наведено доводів про існування очевидної небезпеки заподіяння його правам, свободам чи законним інтересам в разі невжиття заходів забезпечення позову, також , не наведено фактів, які б вказували на можливість ускладнення виконання майбутнього судового рішення.
Як клопотання позивача про забезпечення позову, так і апеляційна скарга, не містять посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також, не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть при цьому понесені.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Щодо інших доводів       апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ч. 1 ст. 316   КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями ст.ст. 250, 272, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені    статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач  Судді   	Вівдиченко Т.Р.  Собків Я.М.  Шурко О.І. 	

                                                            Повний текст постанови виготовлено 02.03.2020 року