Постанова
Іменем України
 
12 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 336/887/18
провадження № 61-11747св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 29 серпня 2018 року у складі судді Дмитрюк О. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у складі колегії суддів:                 Маловічко С. В., Гончар М. С., Кочеткової І. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до                 ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 29 травня 2013 року               ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредит, а відповідач не виконувала своїх зобов`язань з щомісячної сплати кредиту та нарахованих відсотків, у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість перед банком. 
Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 65 912,08 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 3 960,47 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 56 346,40 грн, заборгованість за пенею - 1990,35 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процента складова) - 3 114,86 грн.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 29 серпня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 29 травня 2013 року в загальному розмірі                 62 297,22 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 3960,47 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 56 346,40 грн, пеня та комісія - 1990,35 грн.
В задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, умови якого щодо погашення заборгованості за кредитом та процентами відповідачем належним чином не виконані, внаслідок чого станом на 31 грудня 2017 року у відповідача існує заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 65 912,08 грн, з них: заборгованість за кредитом - 3 960,47 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 56 346,40 грн, пеня - 1 990,35 грн. Вказаний розрахунок заборгованості судом першої інстанції визнано обґрунтованим, тому позов в цій частині було задоволено.
Відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення штрафів, суд виходив із того що АТ КБ «ПриватБанк» застосовано до відповідача два види відповідальності за фактично одне й те саме порушення зобов`язань у виді пені у розмірі 1 990,35 грн та штрафів: штрафу в розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 3 114,86 грн (процентна складова), що суперечить положенням статті 61 Конституції України.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 29 серпня 2018 року змінено в частині розміру стягнутої заборгованості та судових витрат. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 травня 2013 року в розмірі 37 234,36 грн, яка складається з: тіла кредиту - 3 960,47 грн, відсотків за користування кредитом - 32 083,54 грн, пені 1 190,35 грн.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 584,32 грн.
В частині відмови у стягненні штрафів рішення суду першої інстанцій залишено без змін.
Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, дійшов висновку, що частина заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та пені нарахована банком після 30 квітня 2017 року, тобто поза межами строку кредитування, а тому така частина заборгованості стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає. Суд апеляційної інстанції вважав, що наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, яка була зменшена з              56 346,40 грн до 32 083,54 грн, та заборгованості по пені, яка була зменшена з 1 990,35 грн до 1 190,35 грн, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості, стягнутої судом, склав 37 234,36 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2019 року представник ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасуватирішення суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, стягуючи суму заборгованості по відсоткам за користуванням кредитними коштами не врахували того, що банком неправильно розраховано таку суму заборгованості, оскільки сума заборгованості по відсоткам фактично обчислена із щомісячним додаванням заборгованості по відсоткам та штрафним санкціям до тіла кредиту, із застосуванням подвійної відсоткової ставки та збільшенням відсоткової ставки.
Про підвищення відсоткової ставки АТ КБ «ПриватБанк»  ОСОБА_1 не повідомляв.
На переконання заявника, позивачем не доведено, що саме надані ним разом з позовом Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Тому, такі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами, кредитного договору.
Постанова апеляційного суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3 960,47 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі                              32 083,54 грн та заборгованості по пені у розмірі 1 190,35 грн і в цій частині це судове рішення переглядається, виходячи з меж касаційного розгляду, визначених статтею 400 ЦПК України
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У серпні 2019 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 . У відзиві позивач зазначає, що касаційна скарга є необгрунтованою та безпідставною, а тому така не підлягає задоволеннню. 
ОСОБА_1 ознайомилась та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету - заяву від 29 травня 2013 року. Зобов`язання відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» підтверджено належними та достатніми доказами, відсутність кредитної заборгованості відповідачем не доведено.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу № 336/887/18 з Шевченківського районного суду міста Запоріжжя.
Відкриваючи касаційне провадження у справі, Верховний Суд дійшов висновку, що ця справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову в ній становить 65 912,08 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, з урахуванням встановленого з 01 січня 2019 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у розмірі 1 921,00 грн, складає 192 100,00 грн. Однак, враховуючи значну, як для фізичної особи, суму стягнення                 (37 234,36 грн). похилий вік позивача, Верховний Суд вважав за необхідне відкрити касаційне провадження у цій малозначній справі, оскільки вона має виняткове значення для відповідача.
Крім того, вказаною ухвалою зупинено виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з таких мотивів. 
Суди встановили, що відповідно до укладеного шляхом підписання анкети-заяви договору б/н від 29 травня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
В анкеті-заяві відповідач зазначила, що ознайомлена та згодна з усіма умовами, викладеними у Пам`ятці клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які становлять складові єдиного договору про надання банківських послуг, укладеного між нею та банком.
Строк дії картки № НОМЕР_1 , відкритої 29 травня 2013 року на ім`я відповідача, становив до 04/17, тобто картка діяла до 30 квітня 2017 року.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на31 грудня                2017 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 65 912,08 грн, з них: заборгованість за кредитом -                  3 960,47 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом -                56 346,40 грн, пеня - 1 990,35 грн, штрафу - 500,00 грн (фіксована частина) та 3114,86 грн (процентна складова).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».
 
В анкеті-заяві від 29 травня 2013 року, що підписана ОСОБА_1 процентна ставка та її розмір, порядок нарахування пені не визначено.
 
Вимог про стягнення процентів, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
 
За таких обставин постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 32 083,54 грн та пені в розмірі 1190,35 грн необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. У частині стягнення суми заборгованості у розмірі 3 960,47 грн постанову апеляційного суду належить залишити без змін.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення судів попередніх інстанцій постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати у частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 32 083,54 грн та пені в розмірі                1190,35 грн, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. У частині стягнення суми заборгованості у розмірі 3 960,47 грн рішення судів попередніх інстанцій слід залишити без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року зупинено виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження. Оскільки рішення судів попередніх інстанцій підлягає скасуванню у частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 32 083,54 грн та пені в розмірі 1190,35 грн, а у частині стягнення суми заборгованості у розмірі 3 960,47 грн підлягають залишенню без змін, тому виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року необхідно поновити у частині стягнення суми заборгованості у розмірі 3 960,47 грн.
Щодо розподілу судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
 
АТ КБ «ПриватБанк» за подання позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн за розгляд вимог матеріального характеру на суму                      65 912,08 грн, а задоволено позов на суму 3 960,47 грн, тому банку до компенсації за рахунок відповідача належить сума судового збору у розмірі 105,87 грн (1762,00 грн х 3 960,47 грн / 65 912,08 грн).
 
ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 2 643,00 грн. 
 
За подання касаційної скарги відповідач була звільнена від сплати судового збору на підставі ухвали Верховного Суду від 04 липня 2019 року, тому судові витрати за розгляд касаційної скарги між сторонами розподіляються.
 
В судах апеляційної і касаційної інстанцій ОСОБА_1 оспорювала суму стягнення у розмірі 62 297,22 грн, а задоволено її вимоги за результатами апеляційного і касаційного розглядів апеляційної скарги на суму                   58 336,75 грн (62 297,22 грн - 3 960,47 грн), тому їй належить компенсувати за рахунок позивача судовий збір в сумі 2 474,97 грн (2 643,00 грн х 58 336,75 / 62 297,22).
 
Тому з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути суму судового збору у розмірі 2 369,10 грн (2 474,97 грн - 105,87 грн).
Керуючись статтями 400, 410, 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 32 083,54 грн та пені в розмірі 1 190,35 грн скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення.
 
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та пені відмовити. 
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості у розмірі 3 960,47 грн залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 369 (дві тисячі триста шістдесят дев`ять) гривень 10 копійок.
Поновити виконання постанови Запорізького апеляційного суду від                     17 квітня 2019 року у частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості у розмірі 3 960,47 грн.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                               В. І. Крат
 
Судді                                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                                     І. О. Дундар
 
 В. І. Журавель
 
                                                                                                     М. М. Русинчук