Постанова
іменем України 
11 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 127/24839/17
провадження № 51-3519 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
засудженого                                      ОСОБА_6 ,
захисника                                          ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника                ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 5 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017020010002877, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у смт Крижопіль Вінницької області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,     
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України               (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 5 квітня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК та призначено йому покарання  у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 16 202,87 грн                   в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та  5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у період                  з 28 по 31 травня 2017 року, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , в якій він винаймав кімнату, шляхом вільного доступу зайшов до кімнати ОСОБА_9 та таємно викрав належні                     ОСОБА_9 ювелірні вироби, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 16 202,87 грн. У подальшому 31 травня 2017 року ОСОБА_6 заклав вказані ювелірні вироби до ПТ «Ломбард Партнер», що знаходиться на                   вул. Князів Коріатовичів, 172 у м. Вінниці.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 5 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 5 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі  п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Вказує на недопустимість доказів, які були покладені в основу обвинувального вироку суду, а саме даних протоколу огляду місця події, договорів про надання фінансового кредиту та висновку судово-товарознавчої експертизи. Вказані обставини були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, однак,                      в порушення вимог ст. 419 КПК, апеляційний суд належним чином не перевірив відповідних доводів захисника, не дав обґрунтованих відповідей на них, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що судом не надано належної оцінки тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення та його особі,          що призвело до явної несправедливості призначеного ОСОБА_10 покарання через м`якість. Всупереч приписам ст. 419 КПК апеляційний суд відповідних доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив, свого рішення у цій частині не мотивував, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Позиції учасників судового провадження
У письмових запереченнях на касаційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_7 просив залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а його касаційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав свою касаційну скаргу                   та вказав на необґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу свого захисника та заперечив проти касаційної скарги прокурора.
Прокурор ОСОБА_5 не підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечила проти касаційної скарги захисника засудженого. Вказала на законність та обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_6 та просила залишити  їх без зміни, а касаційні скарги – без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в якій порушувалися питання недопустимості доказів, які були покладені в основу обвинувального вироку суду щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених місцевим та апеляційним судами фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК кваліфіковані вірно.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду                                про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину зроблено                                         з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , допитаних в судовому засіданні, надані письмові докази – дані протоколу прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення, витягу з кримінального провадження про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, дані протоколів огляду місця події, огляду документів, висновку судово-товарознавчої експертизи та дані ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від  16 червня 2017 року.
Доводи захисника ОСОБА_7 про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, яке, на думку захисника, полягає                       у тому, що суд ухвалив вирок на недопустимих доказах, а саме даних протоколу огляду квартири АДРЕСА_2 від                       12 червня 2017 року, проведеного без отримання дозволу слідчого судді,                                 та даних договорів про надання фінансового кредиту, отриманих у невстановлений нормами КПК спосіб, є безпідставними та не відповідають матеріалам провадження.
Згідно з положеннями ст. 86, ст. 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист                      та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР,                              що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.                  
Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Як виняток ч. 2 ст. 30 Конституції України передбачає, що у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.
Такий виняток встановлено саме у ч. 3 ст. 233 КПК. Слідчий, прокурор має право                   до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна                чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.                         У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно                            з вимогами ст. 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 12 червня 2017 року надійшла заява потерпілої ОСОБА_9 про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. У зв`язку з цим,  слідчим невідкладно, з метою врятування майна, було проведено огляд квартири АДРЕСА_2 , в тому числі й огляд кімнати, де проживав ОСОБА_6 , в ході якого було вилучено договори про надання фінансових кредитів, отриманих               ОСОБА_6 після закладення ним до ПТ «Ломбард Партнер» ювелірних виробів.
Після чого, 13 червня 2017 року до  ЄРДР були внесені відомості про вчинення відносно ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, та цього ж дня, на виконання приписів ст. 233 КПК, сторона обвинувачення звернулася з клопотанням до слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку у вказаній квартирі, яке було задоволено ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2017 року.
За таких обставин, проведений органами досудового розслідування 12 червня                  2017 року огляд місця події здійснений відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому згідно з ч. 3 ст. 233 КПК встановлені внаслідок такої слідчої дії докази є допустимими та можуть бути використані при винесенні процесуальних рішень.
Доводи захисника ОСОБА_7 щодо недопустимості як доказу висновку судово-товарознавчої експертизи, також є неспроможними.
Постановою слідчого від 18 вересня 2017 року було призначено судово-товарознавчу експертизу з метою встановлення ринкової вартості викраденого майна потерпілої, для проведення якої експерту було направлено копії документів              з відомостями про вказане майно, які не викликали сумнівів у їх достовірності, оскільки співпадали з показаннями потерпілої, свідків та даними договорів про надання фінансових кредитів.
Таким чином, дослідивши та проаналізувавши вказані докази, надавши кожному                   з них оцінку на предмет допустимості, а сукупності зібраних доказів – на предмет достатності для підтвердження обвинувачення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні майна ОСОБА_9 за обставин, вказаних у вироку, та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Такий висновок суду достатньо мотивований й ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у вироку,                        в тому числі й на результатах перевірки доводів сторони захисту про недопустимість окремих доказів сторони обвинувачення.
Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , які є аналогічним                         доводам його касаційної скарги, та навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, з якими погоджується суд касаційної інстанції та не вбачає підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
Що стосується доводів прокурора щодо невідповідності призначеного                  ОСОБА_6 судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через м`якість, то вони є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності                                                  та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій,                      їх небезпечності та даним про особу винного.
Обираючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 185 КК, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який згідно з вимогами ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, котрий до кримінальної відповідальності притягується вперше, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також обставин,                      що його обтяжують, та призначив засудженому покарання в межах санкції вказаної норми  у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за  апеляційною скаргою прокурора на вирок місцевого суду в частині призначеного                       ОСОБА_6 покарання, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора, та визнав їх  необґрунтованими, навівши належні й достатні мотиви спростування.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК                                         та є співмірним протиправному діянню. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість, про що прокурор порушив питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам                ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були                             би підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень,                                            не встановлено.
За таких обставин, касаційні скарги захисника та прокурора не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 5 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника                ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 – без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                      ОСОБА_3