Справа № 425/4054/19 
Провадження № 22-ц/810/1148/19 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року        Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                        Назарової М.В.,
суддів:                        Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 грудня 2019 року, постановлену Рубіжанським міським судом у складі: судді Москаленко В.В. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики (розпискою) у сумі 30024 грн, 5% від суми позики за договором позики за весь період прострочення в розмірі 4503,60 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 5600 грн та судовий збір у сумі 768,40 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що відповідач не повернув борг у визначений у розписці строк.
Від представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_3 надійшло клопотання про передачу справи на розгляд іншого суду, в якому просить передати цивільну справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, оскільки відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що є територіальною підсудністю Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 грудня 2019 року цивільну справу №425/4054/19 (провадження №2/425/912/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу передано на розгляд Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вважає, що вказана ухвала незаконна та просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводами апеляційної скарги є те, що позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 1200 доларів США, які останній зобов`язався повернути у строк до 01.10.2019 року, місце виконання грошового зобов`язання є адреса: АДРЕСА_2 , тому позивачем не було порушено правила територіальної юрисдикції (підсудності).
Що стосується позивача ОСОБА_1 , судом вжиті всі заходи щодо повідомлення позивача про відкриття апеляційного провадження та про дату розгляду справи за її останнім відомим місцем проживання, вказаним позивачем в позовній заяві та в апеляційній скарзі: АДРЕСА_2 .
Повідомлення про відкриття апеляційного провадження повертаються до суду із відміткою пошти «за закінченням встановлення строку зберігання», «не точний адрес».
Доповідні записки від 17.01.2020 року та 31.01.2020 року на ім`я судді від помічника судді, свідчать про неможливість повідомити позивача про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розглядув порядку письмового провадження, оскільки за зазначеним позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі  номером телефону відповідає особа, що вона ні єОСОБА_1 .
Отже, скаржник ОСОБА_1 не виявила будь-якої зацікавленості у належному розгляді справи протягом тривалого строку, оскільки апеляційне провадження у справі відкрите 24 грудня 2019 року і передбачений ч. 1 ст. 371 ЦПК України тридцятиденний строк сплив 23 січня 2020 року.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
У рішенні в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, зловживання процесуальними правами не допускається.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу справи на підставі ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що місцем постійного проживання відповідача є адреса, що належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Шевченківського районного суду м. Запоріжжя , а тому вона підсудна саме цьому суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.
За загальним правилом, встановленим ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, а позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Стаття 28 передбачає випадки визначення підсудності справ за вибором позивача.
Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо:
1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;
2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;
3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК України).
Статтею 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
З наданої представником відповідача копії посвідки на постійне проживання тип РА № ІН066068 від 24.06.2015, ОСОБА_2 з 12.08.2019 року зареєстрований за місцем проживання за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).
Доводи скаржника не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не доведено, що справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, а посилання на можливість розгляду справи Рубіжанським міським судом Луганської області відповідно до пункту 8 статті 28 ЦПК України за місцем виконання договору, яким визначено м. Покровськ Донецької області, спростовується матеріалами справи, оскільки з наданої позивачем суду копії боргової розписки не вбачається місце виконання цього договору.
Отже, з урахуванням викладеного та наведених норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, оскільки даний позов пред`являється за зареєстрованим місцем проживання відповідача у справі і підстави для обрання територіальної підсудності за вибором позивача відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови - 06 лютого 2020 року.

Головуючий

Судді: