Справа № 461/2720/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 22-ц/811/771/18                        Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б. 
Категорія:64

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        04 лютого 2020 року                                                                м. Львів

Справа 461/2720/14-ц                                 
Провадження № 22-ц/811/771/18
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого Струс Л.Б.,
суддів Левика Я.А., Шандри М.М.
секретар Бадівська О.О.
за участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до якої приєдналася ОСОБА_2 в інтересах малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 
на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2018 року в складі судді Юрківа О.Р.
у справі        
за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Львівське комунальне підприємство «Центральне», Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс», Львівська міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 про виселення, та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Центральне»   про визнання права користування житловим приміщенням, 
в с т а н о в и в:

ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2018 року закрито провадження в частині вимог Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_2 про виселення з квартири АДРЕСА_1 .Закрито провадження в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ОСОБА_2 в інтересах малолітніх синів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про визнання права користування кімнатою АДРЕСА_1 .
Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 до якої приєдналася ОСОБА_2 в інтересах малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Вважає, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Зазначає, що суд вирішив питання про закриття провадження у справі без виклику сторін. Вказує на те, що не подавала до суду заяви по суті справи чи окремої письмової заяви з відмовою від позову в своїх інтересах чи в інтересах неповнолітньої доньки, усної заяви про відмову від позову також не робила, тому підстав для закриття провадження у суду не було. Також, вказує, що судом не роз`яснено їй наслідків відмови від позову. Крім цього, вказує на те, що оскаржувана ухвала про закриття провадження в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 позбавляє її можливості захисту своїх прав у судовому порядку.
Просить Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2018 року скасувати.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2017 року позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Львівське комунальне підприємство «Центральне», Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс», Львівська міська рада, ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , про виселення задоволений повністю; виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 ; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Центральне», про визнання права користування житловим приміщенням відмовлено за безпідставністю позовних вимог; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.
На рішення суду 13.10.2017 року була подана апеляційна скарга ОСОБА_1 .
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.10.2017 року цивільну справу повернуто до Галицького районного суду м. Львова для усунення недоліків, що унеможливлюють апеляційний розгляд справи. 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2018 року судом було закрито провадження в частині вимог зустрічного позову в частині їх заявлення в інтересах неповнолітніх дітей.
В оскаржуваній ухвалі районним судом зазначено, що 05.12.2016 року  до суду надійшло уточнення зустрічних позовних вимог ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому вони просили визнати виключно за ними право користування кімнатою АДРЕСА_1 . Усно заявники зустрічного позову від інших вимог за цим позовом відмовились.
Закриваючи провадження в частині вимог зустрічного позову в частині їх заявлення в інтересах неповнолітніх дітей суд першої інстанції керувався ч.2-3 ст. 206 ЦПК України (в ред.. від 03.10.2017 року), відповідно до якої до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими. 
Встановлено, що відповідачі ОСОБА_10 , ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_7 , ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах малолітніх синів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заявлено зустрічний позов до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_13 про визнання за ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , неповнолітніми ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та членами їх сімей право на користування житловими приміщеннями – кімнатами АДРЕСА_3 , № АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 в АДРЕСА_4 .
05 грудня 2016 року ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подали уточнення позовних вимог за зустрічним позовом в якому вони просили визнати за ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , право користування кімнатою АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Так відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Як вбачається з матеріалів справи, такі не містять жодних заяв від позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відмову від частини позовних вимог.
Підстави закриття провадження зазначені в ст.. 255 ЦПК України.
Відповідно до ст.. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:
1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;
2) відсутній предмет спору;
3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;
4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;
5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;
6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;
7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;
8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
З огляду на зазначене, ту обставину, що позивачі за зустрічним позовом заяв про відмову від частини вимог не заявляли, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечується відмова віід позову, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Відповідно до вимог ст.. 379 ЦПК україни, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи;порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Львівський апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2018 року – скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 17 лютого 2020 року.

Головуючий 

Судді