Справа № 309/828/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        29 січня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Кондор Р.Ю., Куштан Б.П..
з участю секретаря: Балаж Н.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 14 лютого 2018 року у справі №309/828/17 (Головуючий: Довжанин М.М.), - 
В С Т А Н О В И Л А :
У березні 2017 року  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії..
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі євласниками житлового будинку у АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0,500 га призначеної для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована заданою адресою. Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є їх сусідами з якими вони перебувають у неприязних відносинах, і які постійно перешкоджають їм у користуванні їх земельною ділянкою.
У 2015 році відповідачі без відповідних договорів та погоджень із державними органами побудували фундамент до будинку, який знаходиться на відстані 40 см. від їх будинку і у майбутньому при будівництві споруда буде негативно впливати на фасад будинку позивачів. Відповідно до державних будівельних норм відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш ви ступленої конструкції стіни має бути не меншою ніж 1,0 метр. При цьому повинно бути збережене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. У 2016 році позивачі вирішили побудувати на спільній межі огорожу, щоб припинити порушення їх права власності з боку сусідів, однак коли вони почали встановлення стовпців біля межі земельної ділянки з їх боку, відповідачі затіяли сварку та навіть намагалися спровокувати бійку. Позивачі звернулися до Хустського відділу поліції для притягнення відповідачів до відповідальності за неправомірні дії, але це не дало жодного позитивного результату. 
Посилаючись на вказані обставини позивачі просили задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Хустського районного суду від 14 лютого 2018 року позов задоволено. 
Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити позивачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкод у користуванні земельною ділянкою, а саме у встановленні огорожі на спільній межі між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 зі сторони земельної ділянки позивачів. 
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 640 грн. судових витрат.
Не погоджувались із даним рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій ставились питання про скасування рішення суду, як таке що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, тож як суд не з`ясував належним чином дійсні обставини справи, дав невірну оцінку наявним у ній доказам і дійшов хибних висновків щодо суті та характеру спірних правовідносин.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 – ОСОБА_6 , який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2011 року ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 .
На підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії Р4 №068338 від 26.06.2003 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 0,500 га для обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0, 1595 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та є власником будинку. ОСОБА_2 проживає у будинку АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 і дана обставина не заперечується сторонами.
Таким чином, земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у власності ОСОБА_3 і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 є суміжними земельними ділянками і власники цих земельних ділянок є суміжними землекористувачами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням , додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Стаття 152 ЗК України визначає способи захисту прав на земельні ділянки.
За змістом ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.
Відповідно до ст.. 791  ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Оскільки, земельні ділянки позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_1 , які належать їм на праві приватної власності мають чіткі виражені межі, та не ос порені.
Із акту обстеження земельних ділянок від 14 листопада 2016 року проведеної комісією Олександрівської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від встановлення суміжної огорожі з сусідом ОСОБА_3 , яку сам за свої кошти має намір встановити.
Суд першої інстанції при постановленні рішення оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності і під час розгляду справи встановив факт порушення прав позивачів, які позбавлені права вільного користування належною йому на праві власності земельної ділянки, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні позивачами земельною ділянкою, а саме у встановленні огорожі на спільній межі між будинками АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 .
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має
Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст.. ст.. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хустського районного суду від 14 лютого 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено – 07 лютого 2020 року.

Головуючий:        (підпис)
Судді:                            (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського
апеляційного суду Г.Г. Собослой