П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1648/19	
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

представника апелянта/позивача Павел О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року, (суддя Гордієнко Т.О., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 18 вересня 2019 року) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» до Управління Держпраці в Миколаївській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу №МК1090/441/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 03.05.2019 р.,-

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» (далі - ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС») звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладання штрафу №МК1090/441/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 03.05.2019 р..
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» було відмовлено.
Справа розглянута судом першої інстанції в письмовому провадженні.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позов.
Так, в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не врахував, що ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» не допускало порушень норм трудового законодавства. Всі цивільно-правові договори, які укладені з фізичними особами, відповідають вимогам законодавства та критеріям цивільно-правового договору, а саме: укладені у письмовій формі, посада в договорах не вказується, виконавці не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку, у договорах оплачується не процес роботи, а її результат. При цьому, укладені угоди не зобов`язують виконавців бути присутнім у місці виконання робіт у визначений замовником робочий час, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, умови праці та відпочинку виконавців не визначаються правилами внутрішнього трудового розпорядку замовника, робота виконується на власний ризик. Оплата праці за цивільно-правовими договорами здійснюється відповідно до розрахунково-платіжних відомостей Товариства за відповідний період.
З цих підстав позивач/апелянт вважає, що відповідач безпідставно притягнув його до відповідальності за порушення законодавства про працю. Захист порушеного права, на думку позивача, можливий шляхом скасування постанови Управління Держпраці у Миколаївській області №МК 1090/441/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 03.05.2019 р. про накладення штрафу у сумі 1  001 520,00 грн., як протиправної.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, пояснення представника апелянта/позивача Павел О .Ю. на неї, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» здійснює господарську діяльність за основним видом: Код КВЕД 81.10 комплексне обслуговування об`єктів.
09 квітня 2019 р. у період з 08.04.2019 р. по 09.04.2019 р. проведено інспекційне відвідування ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» інспектором праці Управління Держпраці у Миколаївській області Козльонок В.В. та був складений Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №МК1090/441/АВ.
У даному Акті зроблений висновок про те, що Товариством укладено 8 цивільно-правових договорів з надання послуг: прибирання контейнерних майданчиків, тротуарів, зняття рекламних оголошень зі стовпів, фасадів будинків строком на 6 місяців. Згідно усних пояснень виконавчого директора Товариства - ОСОБА_2 фізичні особи надають послуги за укладеними цивільно-правовими договорами та двірник, який є штатним працівником Товариства, виконують однакові види та обсяги робіт, виконання яких контролюється посадовими особами Товариства. Цивільно-правові договори однакові за змістом. Обсяг виконуваної роботи у зазначених цивільно-правових договорах не визначено у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванні та можуть бути відображені в акті їх приймання-передачі. Роботи визначені у цивільно-правових договорах визначено у вигляді функцій двірника, зазначених у довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Оплата праці за цивільно-правовими договорами здійснюється відповідно до розрахунково-платіжних відомостей Товариства за відповідний період. Згідно цих розрахунково-платіжних відомостей щомісяця проводиться розрахунок заробітної плати 8 особам: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Отже, ці особи виконують роботу працівників відповідної професії, а саме двірника. Праця вищезазначених осіб за цивільно-правовими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється в межах діяльності ТОВ «Николаевдомсервис» з систематичним виконанням трудових функцій, притаманних саме для робіт двірника. 8 осіб були допущені до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України (а.с. 14-19).
09.04.2019 р. Управління Держпраці у Миколаївській області винесло припис №МК1090/441/АВ, на підставі якого зобов`язало позивача усунути виявлене порушення до 25.04.2019 року (а.с. 20).
09.04.2019 року Управління Держпраці у Миколаївській області складено протокол про адміністративне правопорушення №МК1090/441/АВ відносно виконавчого директора ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» Олійник В.Ф. про притягнення до адміністративної відповідальності згідно ч. 3 ст. 41 КУпАП України (а.с. 21-23).
На виконання вимог припису, листом від 22.04.2019 року №99 ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» 23.04.2019 року повідомило інспектора Козльок В.В. про припинення 18.04.2019 року цивільно-правових договорів, укладених з 8 особами ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) та прийняття на роботу з 22.04.2019 року шістьох осіб ( ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 ОСОБА_8 ), оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відмовилися від укладення трудового договору з підприємством (а.с. 24-26).
За наслідками перевірки відповідач прийняв постанову про накладання штрафу №МК1090/441/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 03.05.2019 на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП в сумі 1 001 520 грн., із них 4173 х 30 х 8 (а.с.27-31).
ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» вважає зазначену постанову незаконною та такою, що винесена із істотним порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим звернулося до суду з адміністративним позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» суд першої інстанції виходив з того, що позивач допустив до роботи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не уклавши з ними трудового договору, у зв`язку з чим відповідач обґрунтовано застосував до підприємства штрафні санкції, передбачені абзацом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №386/2011 (далі Положення №386/2011) визначено, що Державна інспекція України з питань праці (далі Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України.
Відповідно до пункту 3 Положення №386/2011 основними завданнями Держпраці України є, зокрема: реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю; реалізація державної політики з питань контролю за додержанням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Підпунктом 3 пункту 4 Положення №386/2011 передбачено, що Держпраці України відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.
Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі Порядок №509).
У пункті 1 Порядку №509 зазначено, що цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою-сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».
Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Пунктами 3, 4 Порядку №509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п`ятнадцяти денний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
Відповідно до пунктів 8, 10 Порядку №509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.
Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути:
1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;
2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;
3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Згідно з статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім;
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Частиною першою статті 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;
Відповідно до статті 626 Цивільний кодекс України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Колегія суддів, як і суд першої інстанції, виходить з того, що визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність чи відсутність ознак трудових правовідносин між позивачем та особами, з якими укладено цивільно-правові договори про надання послуг.
При цьому слід враховувати, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
З аналізу наведених норм випливає, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства чи фізичної особи-підприємця. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Апеляційний суд, дослідивши цивільно-правові угоди, укладені позивачем з фізичними особами ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , встановив, що предметом цих угод є виконання робіт, зокрема прибирання контейнерних майданчиків, тротуарів, зняття рекламних оголошень зі стовпів. Цивільно-правовими договорами, які укладені з цими фізичними особами, передбачено, що виконавці робіт надають послуги (виконання робот) на свій ризик, самостійно організовує виконання послуг, не підлягають під дію внутрішнього трудового розпорядку, не мають права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачують внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.
В самих договорах ніде не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.
Ще одна відмінність між зазначеними договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, тощо.
Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами, тобто нормами КЗпП України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами ЦК України.
Як вбачається зі змісту трудових угод, працівники самостійно не організовували роботу, виконували її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковувалися відповідним посадовим особам.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, укладені позивачем цивільно-правові договори містять ознаки трудового договору і укладені для замаскування дійсних відносин між сторонами, оскільки за умовами цивільно-правового договору Виконавець зобов`язаний надати послуги з прибирання контейнерних майданчиків, тротуарів, зняття рекламних оголошень зі стовпів, фасадів, будинків, які є тотожними з обов`язками штатного працівника позивача - двірника.
Відтак, зобов`язання у осіб за умовами цивільно-правового договору та трудового договору є тотожними, але особи за цивільно-правовими договорами не отримують прав, гарантій, передбачених законодавством про працю.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 04.07.2018, по справі №820/1432/17, від 28.02.2019 по справі №824/766/16-а).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постанова Верховного Суду.
Таким чином, суди 1-ї та 2-ї інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач допустив до роботи без оформлення трудових правовідносин, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , тому постанова про накладання штрафу №МК 1090/441/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 03.05.2019 є правомірною та скасуванню не підлягає.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені вище угоди не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.
Зазначене спростовує доводи апелянта/позивача про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та вказаними вище особами, як трудових.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача про недотримання позивачем у межах спірних правовідносин вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а відтак оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими особами є правомірною.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не зазначено.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС».
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга ТОВ «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» - залишити без задоволення, а Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року про відмову у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС» до Управління Держпраці в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу №МК1090/441/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 03.05.2019 р. - без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «НИКОЛАЕВДОМСЕРВИС».
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                              В.О.Скрипченко

Суддя                                                                      І.П.Косцова

Суддя                                                                      Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 16 січня 2020 року.