ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2589/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в м. Дніпро в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року (суддя Кармазина Т.М.) в адміністративній справі №340/2589/19 за позовом   ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                            
                                                    ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року позов задоволено. 
Суд вирішив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1  грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Не погодившись з рішенням суду відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що на період дії "особливого періоду" учасники бойових дій не можуть користуватися відповідною відпусткою та згідно положень абз.3 п.14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються з військової служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, не можуть отримувати грошову компенсацію за відпустку, яка на час проходження військової служби та дії особливого періоду військовослужбовцям не могла бути наданою. Також, в апеляційній скарзі відповідач вказує, що суд першої інстанції взагалі ніяк не відреагував на клопотання Військової частини щодо витребування з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області грошового атестату № 3 від 19.02.2019 ОСОБА_1 . Зазначає, що даний грошовий атестат є документом, котрий свідчить про відсутність нарахування позивачу відповідної компенсації за вказані додаткові відпустки, так як містить інформацію про грошові виплати у зв`язку зі звільненням та свідчить про ознайомлення з цією інформацією позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року – залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів доходить  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 07.05.1997 по 18.02.2019 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с.11).
20 квітня 2015 року позивач набув статусу учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 від 20.04.2015 року (а.с.15).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) №41 від 14 лютого 2019 року позивача, звільненого з військової служби у відставку за п.п.“б” п.2 ч.5 (за станом здоров`я) ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 13.02.2019 №20 о/с, 18.02.2019 виключено із списків особового складу частини та з 19.02.2019 усіх видів забезпечення (а.с.10).
Вказаним наказом вирішено виплатити грошову компенсацію за невикористані 40 календарних днів щорічної основної відпустки за 2019 рік.
07.10.2019 позивач звернувся із заявою до відповідача про нарахування та виплату йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпусти, як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 18.02.2019 року (а.с.13). 
Листом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №69/20-4408 від 10.10.2019 ОСОБА_1 повідомлено про те, що з огляду на зміст п.19 ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” надання військовослужбовцю  - учаснику бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинено у зв`язку з дією особливого періоду. Крім того, вказано, що виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 24 Закону України “Про відпустки” не передбачена (а.с.14). 
Судом першої інстанції встановлено, що під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, в період з 2015 по 2019 роки додаткова відпустка як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати, тривалістю 14 календарних днів на рік, відповідно до ч.19 ст.10-1 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” позивачу не надавалася, про що свідчить довідка військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2019 №382 (а.с.12).
Доказів нарахування та виплати військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій суду не надано.
Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані дні соціальної відпуски, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні з військової служби у відставку за станом здоров`я, позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 4 Закону України “Про відпустки” визначено такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до ст. 16-2 Закону України “Про відпустки”, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності , особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Так, пунктом 12 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено,  що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Також, відповідно до статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України “Про відпустки”. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів".
Отже, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. На час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2015 року по 2019 рік.
Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Тому, доводи відповідача стосовно того, що додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, передбачені пунктом 12 статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в редакції визначеній Законом України № 426- VIII від 14.05.2015 за період з 2015 по 2019 рік позивачу не надавались, у зв`язку з чим, грошова компенсація за ці відпустки не нараховувалась та не виплачувалась є помилковими. 
Cтосовно доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції не витребував з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області грошовий  атестат №3 від 19.02.2019 ОСОБА_1 , колегія суддів вважає у суду першої інстанції не було підстав для того, щоб його витребовувати, оскільки, як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тому у суду першої інстанції не було необхідності встановлювати дату коли позивач дізнався про відсутність нарахування йому відповідної компенсації за вказані додаткові відпустки.  
В межах апеляційної скарги підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись   ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення. 
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року  в адміністративній справі №340/2589/19 за позовом   ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії- залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
           Постанова  у повному обсязі складена 26 лютого 2020 року. 
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш