УХВАЛА

27 січня 2020 року 
м. Київ
справа №240/8606/19
адміністративне провадження №К/9901/29153/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Саприкіної  І.  В., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25  липня 2019  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01  жовтня 2019  року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
У липні 2019  року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі -ГУ Держгеокадастру у Житомирській області), у якому просив:
- визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Житомирській області щодо ненадання дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_1 за його клопотанням від 03  травня 2018   року з послідуючою передачею земельної ділянки в оренду на термін 49 років для сінокосіння;
- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою для сінокосіння земельної ділянки за кадастровим номером 1820884200:04:000:00507, яка розташована на території Бердичівського району Житомирської області, з послідуючою передачею в оренду на 49 років;
- стягнути з ГУ Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 2  606,  10  грн понесених витрат на правову допомогу.
Житомирський окружний адміністративний суду рішенням від 25  липня 2019  року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01  жовтня 2019  року, позов задовольнив частково.
Визнав протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння з послідуючою передачею в оренду на 49 років.
Зобов`язав ГУ Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою для сінокосіння земельної ділянки за кадастровим номером 1820884200:04:000:00507, яка розташована на території Бердичівського району Житомирської області, з послідуючою передачею в оренду на 49 років.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погодившись з такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, 21  жовтня 2019  року ГУ Держгеокадастру у Житомирській області направило до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просило скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25  липня 2019  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01  жовтня 2019  року і відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою від 04 листопада 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду залишив без руху касаційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області у зв`язку з невідповідністю її вимозі ч. 4 ст. 330 КАС України, оскільки не додано документа про сплату судового збору. Суд надав строк десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення цього недоліку шляхом подання документа про сплату судового збору або зазначення підстав звільнення від його сплати.
22 листопада 2019 року скаржник надав до суду клопотання про продовження строку для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2019 року.
Ухвалою від 26 грудня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду продовжив ГУ Держгеокадастру у Житомирській області строк для усунення недоліків касаційної скарги на десять днів з дня вручення копії ухвали.
Копію цієї ухвали скаржник отримав 02 січня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
11 січня 2020 року від ГУ Держгеокадастру у Житомирській області повторно надійшла заява, в якій, посилаючись відсутність коштів, скаржник просить відстрочити сплату судового збору. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону №  3674-VI, ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. 
Втім, посилання відповідача на блокування рахунків для здійснення оплати судового збору в установлені строки не є підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення від його сплати.
Крім того, суд наголошує на тому, що ст.  8 Закону №  3674-VI та ст.  133 КАС України передбачає можливість зменшення розміру належних до оплати судових витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, або відстрочення/ розстрочення їх сплати виключно для фізичних осіб.
Також недоречними є посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини, оскільки висновки цього суду направлені на встановлення порушень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та захист прав людини, а не органів державної влади.
Розглянувши заяву, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, оскільки, зазначену підставу для продовження строку усунення недоліку касаційної скарги, суд визнає неповажною.
Таким чином, строк для усунення недоліків касаційної скарги, який був продовжений ухвалою суду від 26  грудня 2019  року, закінчився 13  січня 2020  року. Документ про сплату судового збору скаржником до суду наданий не був.
Станом на 27 січня 2020 року недоліки касаційної скарги не усунуто, а тому вона підлягає поверненню. 
Враховуючи, що недолік касаційної скарги не усунуто, вона не відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, що є підставою для її повернення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 332 та ч. 8 ст. 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє скаржника права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись ст. 169, 330, 332 КАС України, суддя
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25  липня 2019  року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01  жовтня 2019  року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному ст. 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              І.  В.  Саприкіна