КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року
 
справа №366/3069/15-ц   
                                      
провадження № 22-ц/824/2178/2020   
                        
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В, Лапчевської О.Ф,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач - ОСОБА_1 
 
            розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року ухваленого під головуванням судді Корчкова А.А. у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2015 року АТ КБ «ПриватБанк»,  правонаступником якого є АТ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.08.2011 року у розмірі 20307,40 грн. та судові витрати  у розмірі 1218,00 грн. 
Заочним рішенням Іванківського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 20307,40 грн та судовий збір у розмірі 1218,00 грн.  
Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року від 17 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення  залишено без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду відповідач подала апеляційну скаргу.
В поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду в скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що умови та правила банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, крім того дані документи відповідачем не підписані. Надані позивачем докази не є належними.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України  дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню.
Задовольняючи  позов суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості. 
Проте  погодитись із таким висновком суду не можна. 
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що між банком та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н від 10.08.2011 року, згідно якого відповідач отримав  кредитну картку «Універсальна»
13.08.2013 року відповідачу було переоформлено карту на «Універсальна Gold» та  надано кредит у розмірі 15000,00 у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку  зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідачем умови кредитного договору виконано не було, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 20307,40 грн., яка складається з:
14232,05 грн - заборгованість за кредитом
4432,14 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом
200,00  грн -   заборгованість за пенею та комісією
500,00 грн - штраф  (фіксована частина)
943,21 грн - штраф (процентна складова)
Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст.  626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі  або  речі,  визначені  родовими ознаками,  у  такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у  строк  та  в порядку, що встановлені договором.
            Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
            Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження своїх вимог банком надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, Умови та правила надання банківських послуг
З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.08.2011 року, слідує, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, зазначено, що  ОСОБА_1 має бажання оформити  платіжну картку кредитку «Універсальна».
Проте відсутня інформація щодо отримання відповідачем кредитної картки, її дії та строку,  не встановлено бажаний кредитний ліміт.
Крім того, анкета-заява не містить відомостей про те, що відповідач не лише ознайомився зі змістом Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а й отримав ці Умови та правила, з якими він погодився. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника,  не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами  шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Крім того, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Проте, матеріали справи не містять підтвердження  надання вказаного представником позивача розміру кредитного ліміту та згоди відповідача на його отримання.
 Наданий представником банку розрахунок заборгованості не може підтверджувати наявність боргу, оскільки такий розрахунок не є первинним обліковим документом бухгалтерського обліку, а є письмовою інформацією за результатами обробки  фактичного операційного руху грошових коштів.
Таким чином, банком не надано доказів на підтвердження факту надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів,  позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак  у задоволенні позову слід відмовити.  
           Представником позивача разом до письмових пояснень на апеляційну скаргу додано довідку про умови кредитування, довідку щодо видачі кредитних карт, виписку по картковому рахунку
Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
При цьому, представником позивача не зазначено поважних причин неподання до суду першої інстанції доказів, а тому подані докази судом апеляційної інстанції до уваги не беруться.
Таким чином, судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає  скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В порядку розподілу судових витрат з АТ КБ «ПриватБанк» на користь  на  ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги  в розмірі 1827,00 коп.
Відповідно  до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому враховуючи положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України  постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,
 П О С Т А Н О В И В :
 
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року скасувати, постановити нове наступного змісту.
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄРДПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1827,00 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
          Суддя-доповідач      

            Судді