КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/18765/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2216/2020

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
19 лютого 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року у складі судді Юзькової О.Л.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення заробітної плати,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (надалі - ПрАТ «АСК «Інго Україна») про стягнення заробітної плати. 
Зазначав, що він з 2009 по 2018 рік працював у відповідача та отримував заробітну плату у жовтні 2017 року 19 954 грн. 36 коп. за 21 день роботи у листопаді 2017 року 22 663 грн. 40 коп. заробітної плати за 22 дні роботи. Між тим, після конфлікту з керівництвом підприємства відповідач в односторонньому порядку зменшив розмір заробітної плати позивачу, після чого наказом від 23 січня 2018 року № 27/к позивач був звільнений за згодою сторін.
Посилаючись на те, що загалом за останні два місяці роботи позивачу недоплатили 9 803 грн. 67 коп., позивач просив стягнути з відповідача вказану суму та середній заробіток з весь час затримки моменту звільнення по день фактичного розрахунку її розмірі 991 грн. 11 коп. за кожен день затримки.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що жодного повідомлення за два місяці до зменшення заробітної плати позивач не отримував, а про наявність таких наказів йому стало відомо лише під час розгляду справи в суді.
Посилаючись на порядок розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження порядку розрахунку середньої заробітної плати», наданих довідок про заробітну плату позивача, а також ст.ст.116,117 КЗпП України, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу Вілько Н.Г. в інтересах ПрАТ «АСК «Інго Україна», вказано, що у день звільнення із займаної посади за угодою сторін ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок, сплачено компенсацію за невикористану відпустку та видано трудову книжку.
Враховуючи зазначене, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року без змін.
Колегія суддів, вислухавши Любаренка Д.О в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, Вілько Н.Г. в інтересах ПрАТ «АСК «Інго Україна», яка просила відхилити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як убачається з  матеріалів справи, ОСОБА_1 наказом №237/к від 10.11.2009 року було прийнято до ПрАТ «АСК «Інго Україна» на посаду юрисконсульта у відділ врегулювання претензій зі страхування вантажів, відповідальності перевізників та експедиторів управління врегулювання збитків з майнових видів з страхування та страхування відповідальності Департаменту врегулювання збитків з 11.11.2009 року, посадовий оклад 3 600 грн. на місяць (а.с. 27).
Крім того убачається, що в жовтні 2017 р. ОСОБА_1 , отримав заробітну плату у розмірі 19 954 грн. 36 коп. за 21 робочий день, у листопаді 2017 р. у розмірі 22 663грн. 40 коп. за 22 робочі дні, а у грудні 2017 р. 6 000  грн. 75 коп. за 10 робочих днів і у січні 2018 р. 6 000 грн. заробітної плати за 12 робочих днів (а.с. 37-38).
На підставі наказу №159/к від 12 липня 2010 року позивача було переведено на посаду юрисконсульта відділу врегулювання логістичних збитків Управління врегулювання майнових збитків та ризик - аудиту (а.с. 28).
Так, відповідно до наказу № 237/к від 10.11.2009 р. посадовий оклад ОСОБА_1 становив 3 600 грн. на місять (а.с. 27).
12.07.2010 р. за наказом відповідача № 159/к позивача - юрисконсульта відділу врегулювання претензій зі страхування вантажів, відповідальності перевізників та експедиторів управління врегулювання збитків з майнових видів страхування та страхування відповідальності Департаменту врегулювання збитків переведено юрисконсультом відділу врегулювання логістичних збитків Управління врегулювання майнових збитків та ризик-аудиту (а.с. 28).
Крім того, встановлено, що 30 червня 2017 року наказом ПрАТ «АСК «Інго Україна» за №198/к ОСОБА_1 був тимчасово призначений виконуючим обов`язки начальника відділу врегулювання майнових збитків Управління врегулювання майнових збитків та ризик-аудиту та встановлено доплату до посадового окладу у розмірі 2 100 грн. строком на вісімнадцять місяців (а.с. 29).
В подальшому, наказом №344/к від 01.11.2017 року позивачу було встановлено доплату до посадового окладу у розмірі 4 000 грн. на місяць з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року (а.с. 30).
Наказом №367/к від 01.12.2017 року з 01.12.2017 р. було переведено на посаду начальника відділу регулювання майнових збитків та ризик-аудиту та звільнено від тимчасового виконання додаткових обов`язків начальника відділу врегулювання майнових збитків Управління врегулювання майнових ризиків та ризик-аудиту (а.с. 31).
Даним наказом також визнано такими, що з втратили чинність наказ Голови Правління № 198/к від 30.06.2017 р. та п. 5 наказу № 344/к від 01.11.2017 р. з 01.12.2017 р.
Як убачається з витягів зі штатного розпису роботодавця, розрахунки заробітної плати за 2017, 2018 роки посадовий оклад юрисконсульта відділу врегулювання логістичних збитків ОСОБА_1 з 01.10.2016 р. становив 8 400 грн., посадовий оклад начальника відділу врегулювання логістичних збитків становив 10 500 грн. (а.с. 35-36).
Як свідчать надані відомості по заробітній платі за жовтень 2017 р. позивачу нараховано оклад 8 400 грн. (21 дн) , премія 1 501 грн.50 коп., премія квартальна 7 198 грн. 80 коп., персональна надбавка 2 100 грн., індексація заробітної плати 394 грн. 06 коп.; за листопад 2017р. посадовий оклад 8 400грн. (22 дн), премія 1 501 грн. 50 коп., персональна надбавка 6 100 грн., індексація заробітної плати 2 394 грн. 06 коп. та щорічна відпустка 6 237 грн. 84 коп.; за грудень 2017 р. оклад 5 250 грн. (10 дн), премія 750 грн. 75 коп. За січень 2018 року - оклад 6 000 грн., компенсація за невикористану відпустку 7 989 грн. 66 коп., оплата днів у відряджені 1 570 грн., лікарняний 1764 грн. 28 коп. (а.с. 37-38).
Встановлено, що 26.01.2018 року ОСОБА_1 було звільнено з посади за наказом №27/к від 23.01.2018 року за угодою сторін та виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 18 календарних днів за період з 11.11.2009 року по 26.01.2018 рік (а.с. 32).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних допустимих доказів, з яких би вбачалося, що дійсно збоку відповідача мало місце погіршення умов його праці, у зв`язку із переведенням позивача на іншу посаду оклад було збільшено, докази чого містяться в матеріалах справи. 
Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено з матеріалів справи, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що ПрАТ «АСК «Інго Україна» має перед ним заборгованість по заробітній платі.
Між тим, з доказів наданих відповідачем, убачається, що мало місце збільшення посадового окладу позивачеві, заробітна плата виплачувалась у повному обсязі з дотриманням строків сплати.
Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «АСК «Інго Україна»  про стягнення заробітної плати.
Доводи ОСОБА_1 проте, що жодного повідомлення за два місяці до зменшення заробітної плати він не отримував, а про наявність наказів йому стало відомо лише під час розгляду справи в суді, колегія суддів відхиляє, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів, з яких встановлено, що дійсно з боку відповідача мало місце погіршення умов праці.
Як свідчать долучені до справи докази, позивачу, як начальнику відділу логістичних збитків з 01 грудня 2017року було встановлено посадовий оклад у сумі 10 500грн., в той час як до цього часу, обіймаючи посаду юрисконсульта, його посадовий оклад становив 8400грн. (а.35,36).
Відповідно до справи, ОСОБА_1 , як і іншим співробітникам товариства, премія виплачувалася відповідно до наказів голови правління за результатами виробничо-господарської діяльності, при наявності на те фінансової можливості (а.с.146-148).
Згідно письмових пояснень представника товариства, підтриманих ним у суді апеляційної інстанції убачається, що за результатами виробничо-господарської діяльності за період грудень 2017 року - січень 2018року, премія ОСОБА_1 не нараховувалася у зв`язку з невиконанням у товаристві планових показників (а.с.145).
До справи не долучено доказів, які б підтверджували факт вчинення зі сторони адміністрації  ПрАТ «АСК «Інго Україна» дій, спрямованих на позбавлення  преміальних доплат саме  позивача.
Представник відповідача стверджував, що оплата праці ОСОБА_1 відбувалася  нарівні з іншими  працівниками, а премія протягом  грудня 2017року - січня 2018року не виплачувалася   у зв`язку з  відсутністю належних до того доходів товариства  за результатами виробничо-господарської діяльності.
У справі відсутні докази на спростування зазначених обставин.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2019 року залишити без змін.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 26 лютого 2020  року.
 
Суддя-доповідач:   
 
Судді: