ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року 

м. Харків

Справа № 638/13041/14-ц
Провадження № 22-ц/818/303/20
Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд в складі:

головуючого                 - Кіся П.В.,
суддів:         - Хорошевського О.М.., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

учасники справи:
позивач: акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» (правонаступник АТ «УКРСОЦБАНК»)
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на заочне рішення Дзержинського районного суду м, Харкова від 06 березня 2015 року у складі судді Шишкіна О.В. , - 

в с т а н о в и в:

30 липня 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 192 904,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 27 вересня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 ( Позичальник) було укладено кредитний договір відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 17 550 доларів США зі сплатою 8,5 % річних із затвердженим графіком повернення суми основної заборгованості та кінцевим терміном повернення основної заборгованості 15 вересня 2014 року, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути отриманий кредит із сплатою відсотків за користування кредитом.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином , внаслідок чого станом на 01 липня 2014 року загальна сума заборгованості становила 192 904 грн 52 коп.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. 

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2007 року у розмірі 192 904 грн 52 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд Харківської області, суддями якого 06 березня 2017 року вирішена апеляційна скарга ОСОБА_1 , Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.
30 жовтня 2019 року справа № 638/13041/14-ц надійшла до Харківського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати заочне рішення суду  першої інстанції та постановити нове удове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, а також про прийняте судом заочне рішення, судова повістка про слухання справи на дату, призначену судом , на її адресу не надходила.

Зазначає, що позивачем не доведено наявність заборгованості, її розмір та невиконання свого обов`язку позичальником, посилається на те, що в матеріалах справи відсутні додаткова угода № 1 від 16.06.2010, в якій зазначено суму заборгованості – 11282 долари США та якою було змінено строк виконання основного зобов`язання, та встановлено новий строк до 2016 року, також не надано її заяву від 07.11.2011, згідно з якою вона надала згоду на добровільну реалізацію предмета застави, а також нею здійснювалися платежі, які не враховано банком під час розрахунку заборгованості.

Також зазначає, що заява зі згодою на добровільну реалізацію предмета застава, надана нею у відповідь на вимогу Банку від 04.11.2011 про повернення кредиту у повному обсязі.
Також зазначає, що у зв`язку з тим, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувся без її участі, вона була позбавлена можливості надати заяву про застосування строків позовної давності, але з огляду на те, що отриманий нею кредит є споживчим, суд повинен був самостійно застосувати давність в силу приписів п. 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». 

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.01.2020 року залучено до участі у цій справі акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» як правонаступника акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК».

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Бикова О.Ю. підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не сповістили. 

Зважуючи на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 44, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю представника позивача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції. Даних про наявність поважності причин неявки та неможливість вирішення апеляційної скарги без участі представника позивача матеріали справи не містять.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено,що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, представник відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав. 

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором від 27.09.2009 р. не виконувала, внаслідок чого станом на 01.07.2014 р. утворилась заборгованість у розмірі 192 904,52 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача. 

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 

Так, судовим розглядом встановлено, що 27 вересня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_1 ( Позичальник) укладено договір кредиту № 833/33-27/33/7-252 на купівлю автотранспортних засобів , відповідно до умов якого Кредитор надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кошти у розмірі 17 550 доларів США зі сплатою 8,5 % річних із затвердженим графіком повернення 15 числа кожного місяця суми основної заборгованості із кінцевим терміном повернення основної заборгованості 15 вересня 2014 року ( надалі кредитний договір) ( а.с. 13).

Згідно із пунктом 1.2 вказаного кредитного договору кредит надавався ОСОБА_1 на оплату придбаного автомобіля Skoda Fabia Eleganze, 2007 року випуску, який відповідно до умов договору є предметом договору застави, укладеного на забезпечення зобов`язань позичальника по виконанню кредитного договору та оцінений на загальну вартість 97 178 грн.

Пунктом 3.2.3.1 кредитного договору передбачено, що кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.

Згідно із пунктом 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення кредитора згідно з п. 3.2.3 цього договору про невиконання вимог п. 3.2.3.1 – 3.2.3.6 цього договору, повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою.

Згідно пункту 4.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

16.06.2010 між АКТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до кредитного договору, в якій сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитного договору, а саме , що кредитор надає позичальнику грошові кошти у сумі 17550,00 доларів США зі сплатою 10,50 процентів річних, що діє з 20.10.2008 та з щомісячним погашенням основної заборгованості в розмірі, встановленому у п.1.1. додаткової угоди, з кінцевим терміном погашення до 15.09.2016 року ( а.с. 44).

ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов`язання за договором виконав належним чином.

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконала.
Згідно розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості станом на 01 липня 2014 року заборгованість складає загалом суму 16 315,56 доларів США, що еквівалентно 192 904 грн 52 коп., та складається з : 132 050 грн 58 коп. – сума заборгованості за кредитом;
45 360 грн 64 коп. – сума заборгованості за відсотками; 9 944 грн 03 коп. – розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 5 549 грн 27 коп. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків ( а.с. 7).

Листом від 04.11.2011 ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до ОСОБА_1 з вимогою, в якій просив терміново погасити існуючу заборгованість, та повідомив, що у разі невиконання цієї вимоги Банком буде розпочато процедуру звернення стягнення на предмет застави в один із наступних способів: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя ( а.с.49 та 84).

Згідно заяви від 07.11.2011 року ОСОБА_1 просила розглянути питання щодо добровільної реалізації автомобіля Skoda Fabia АХ НОМЕР_1 , який був придбаний за кредитні кошти, зазначила, що заборгованість за кредитним договором складає 11168,63 дол. США,, по процентам 1144,15 дол. США, пеня - 849,57 гривень. яка буде погашена в лютому 2012 року шляхом реалізації автомобіля підприємству ТОВ « ГидроТех Инжиниринг», ( м. Дніпропетровськ) , в якому вона працює, а до лютого 2012 року в рахунок погашення заборгованості із її заробітної плати щомісяця буде погашатися по 250 доларів США, ( а.с. 50, та 85) .

Як вбачається з таблиці погашення нарахованих відсотків, яка є складовою розрахунку вимог Банку по кредитному договору, в рахунок погашення нарахованих процентів Банком зараховано 08.11.2011 та 10.01.2012 по 250 доларів США. ( а.с. 8).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ст.ст. 526-527, 530 ЦК України (глава 48 - виконання зобов`язання), зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналогічні положення норм цивільного процесуального законодавства діяли в редакції ЦПК України, яка була чинною до 15 грудня 2017 року. 

ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів щодо реалізації автомобіля Skoda Fabia АХ НОМЕР_1 , який був придбаний за кредитні кошти та зарахування коштів від реалізації автомобіля в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Також ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, щодо неврахування Банком здійсненних нею платежів за кредитним договором. 

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання відповідачем взятих на себе обов`язків із погашення кредиту та процентів за користування кредитом в заявленому розмірі. Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, встановлених судом обставини і відповідних висновків не спростовують.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 

Матеріалами справи встановлено, що підстав для застосування строків позовної давності немає, оскільки останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_1 здійснила 10.01.2012 в сумі 250,00 доларів США, що еквівалентно 1997 грн. 45 коп., що означає визнання нею боргу та переривання позовної давності, а до суду позивач звернувся 30.07.2014 року, тобто строк на звернення не порушив.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.
Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Посилання сторони відповідача на те, що рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню, оскільки ОСОБА_1 не була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи і судові повістки та будь-які інші повідомлення взагалі не отримувала, спростовуються матеріалами справи.
Так, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на аркуші справи 26 вбачається, що ОСОБА_1 отримала судову повістку 04.01.2015 р.. про виклик у судове засідання, тобто відповідачу було достеменно відомо про перебування цієї справи у суді першої інстанції.
Разом з тим, будучи обізнаною про наявність в провадженні суду справи за позовом банку до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 ніяких процесуальних дій з метою спростування обставин, зазначених у позові не вчиняла, в подальшому ухилялась від отримання судових повісток і явки в суд.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. 
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м, Харкова від 06 березня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2020 року. 

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина