КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №  369/6979/19   Головуючий у суді першої інстанції: Медведський М. Д.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/834/2020 Головуючий: Гаращенко Д. Р.
 
16 січня 2020 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
головуючого                                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                  Невідомої Т.О., Пікуль А.А.  
розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі ј частки всіх видів заробітку відповідача але не менше 50% прожиткового мінімуму починаючи з дня подачі позовної заяви до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020 року. Стягнути витрати на правову допомогу з відповідача.
 В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_3 продовжує навчання у ВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає.
Позивач отримує заробітну плату в розмірі 4 516,10 грн., що є недостатньою для утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
Представник відповідача  подав відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу сину, в зв`язку тим, що на його утриманні знаходяться маленька донька від іншого шлюбу -   ОСОБА_4   ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка хвора і потребує лікування. Дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря-гастроентеролога. Донька потребує посиленого та спеціального харчування (дитина перебуває на безглютеновій дієті), навчається, потреби постійно збільшуються. Донька відповідача додатково займається в музичній школі і відповідач сплачує кошти за її навчання.
За договором про надання консультаційних послуг в період з 08.01.2019 року по 26.03.2019 року заробіток відповідача склав 31500 грн., тобто 10500 грн. в місяць.
Відповідач вважає, що виконав обов`язок перед сином і в рахунок аліментів передав йому частку власності, а саме 1/2 частки квартири, яка йому належала.
Відповідач допомагав сину і по можливості сплачував йому додаткові кошти, які останній мав використати саме на навчання. А тому, турбуючись про навчання сина, в період з 2017 року по 2018 рік відповідач передав сину 22500 грн. В подальшому, в 2019 році відповідач передав сину 9100 грн. 
Відповідач, добровільно надав на навчання дитині 31600 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.
У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з твердженнями позивача, що вона самостійно оплатила за навчання сина в 2018 та 2019 році.
Відповідач був впевнений в тому, що ці гроші син та його мати - позивач по справі використають для навчання сина, який вже на той час навчався. 
Відповідач зазначив, що на його утриманні перебуває хвора дружина ОСОБА_5 Дружина відповідача з 2000 року перебуває на «Д» обліку з приводу аутоімунного тиреоідиту, багато вузлового зобу та потребує отримання щоденної постійної замісної гормональної терапії. В 2019 році, а саме 14.06.2019 року дружині відповідача була проведена операція - тіреоїдектомія (повне видалення щитовидної залози), що підтверджується випискою із історії хвороби № 2718 та довідкою від 24.07.2019 року № 104.
На даний час, дружина відповідача перебуває під наглядом лікарів та готує документи для встановлення відповідної групи інвалідності, а тому перебуває на утриманні відповідача.
На утриманні відповідача перебуває хворий батько - пенсіонер ОСОБА_6 , який потребує постійного догляду та лікування. 
Стан здоров`я відповідача не дозволяє йому працювати на додаткових роботах та отримувати додатковий дохід, щоб утримувати повнолітнього сина.
Відповідач зазначив, що повнолітній син має гарний стан здоров`я, бо займається професійно футболом, що дозволяє йому працювати у вільний від навчання час та отримувати заробітну плату, щоб забезпечити себе на період навчання.
16 серпня 2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що відповідно до ст. 199 СК України, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, доньку до 23 річного віку у разі продовження навчання. Другою обставиною для застосування вказаної статі є встановлення можливості надання матеріальної допомоги. Зазначає, що відповідач не є інвалідом, має лікарську спеціальність та місце роботи, займається підприємницькою діяльність, розмір якої може встановити судовий виконавець. Надані відповідачем медичні документи свідчать про наявність у нього деяких захворювань, що в 45 років є у кожної людини. Ніяких підтверджуючих документів про витрати на його лікування відповідач не надав. Відповідач не довів, що на його утриманні перебуває хвора дружина, не надав підтверджуючі документи про це. На період лікування їй оплачується лікарняний. Обставини, викладені відповідачем щодо батька не підтверджуються ніякими доказами щодо витрат на його утримання.Відповідач не вказав, що має старшу сестру, яка фактично піклується про батька. Позивач зазначила, що частка квартири, що була  подарована відповідачем сину, передана в рахунок великої заборгованості по аліментам станом на травень 2017 року ( п.2 Договору). Вказана квартира була придбана за кошти батьків позивача, але неналежно оформлена. З червня 2017 року відповідач продовжував сплачувати добровільно аліменти на неповнолітнього сина по 1 000 грн. щомісячно, що нижче прожиткового мінімуму на дитину.
У серпні 2019 року представником відповідача подано письмові заперечення на відповідь на віз вив, відповідно до яких зазначає, що відповідач не зможе надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання, оскільки не має матеріальної змоги, тому що є звичайним лікарем і його заробіток у місяць становить 10500 грн. Також зазначила, що позивач могла самостійно подати позовну заяву до суду і не нести витрат на правову допомогу адвоката, тому просив у задоволенні позову відмовити.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 31 травня 2019 року і до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2022 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 24.10.2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Просив суд скасувати рішення від 24.09.2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що суд першої інстанції при ухвалені рішення порушив норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, суд визнав встановленими.
Суд першої інстанції при розгляді справи не прийняв до уваги доводи відповідача і наданих доказів про наявність у нього трьох утриманців та стан здоров`я самого відповідача, що свідчить про неможливість відповідачем утримувати  повнолітнього сина.
Не зазначив мотиви відхилення доказів, що стосується утриманням відповідачем хворого батька. 
Суд першої інстанції проігнорував норму ст. 199 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, якщо вони продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Суд не надав належної уваги тому факту, що у відповідача немає можливості утримувати повнолітнього сина та він не може надавати йому матеріальну допомогу.
Відповідач зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що повнолітній син має потребу в матеріальній допомозі з боку батька.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку зазначивши, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги відповідача і те, що останній спроможний її надавати.
Апелянт не погоджується з рішенням суду щодо стягнення з нього необґрунтовано великої суми щодо судових витрат понесених позивачем на оплату послуг адвоката 5000 грн. 
11.12.2019 року представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу. Вказав, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Відповідно до  ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_3 (а.с. 6)
23.01.2008 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 22.02.2008 року (а.с.13)
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку (доходу), на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття.
30.05.2017 року укладено договір між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (а.с. 10).
Відповідно до ч. 2 Договору обов`язок батька сплачувати на користь матері аліменти на дитину до його повноліття на підставі виконавчого листа від 13.12.2007 року в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку на дитину  щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з 29.10.2007 року у тому числі обов`язок батька погасити (сплатити) наявну заборгованість по сплаті аліментів за період з листопада 2015 року по тревень 2017 року включно в розімі 29 222, 80 грн. припиняються у зв`язку з передачею ним дитині права власності на зазначену  Ѕ частину квартири.
Відповідно до довідки №29790 від 15.05.2019 ОСОБА_3 студент 1 курсу денної форми навчання факультету Міжнародної економіки і менеджменту, ДВНЗ «Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана», з терміном навчання до 30.06.2022 року. (а.с.9)
Відповідно до договору № 184794 про надання освітніх послуг навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, загальна вартість освітніх послуг за весь строк навчання ОСОБА_3 становить 101 600,00 грн. (а.с. 8).
Відповідно до довідки № 5209 від 30.05.2019 року ОСОБА_3 проживає разом із позивачем ОСОБА_2 (а.с. 7).
Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 у відповідача на утриманні є неповнолітня дочка від іншого шлюбу ОСОБА_4 (а. с. 33).
Відповідно до медичних довідок дитина ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-гастроентеролога, потребує посиленого та спеціального харчування (дитина перебуває на безглютеновій дієті), навчається. 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що син сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у його матеріальному забезпеченні, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, а також беручи до уваги перебування на утриманні відповідача малолітньої дитини та дружини, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 31.05.2019 і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2022 року.
Вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції керувався положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу розмірі 5 000 грн.
Колегія суддів  погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеній нормі процесуального закону. 
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової  сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження  ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина, у зв`язку з продовженням навчання починаючи з 31.05.2019 року до 30.06.2022 року, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, врахувавши, що син сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, та те, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітня дочка від іншого шлюбу, стягнути аліменти в розмірі у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно відповідають потребам ОСОБА_3 у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу. 
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання свого повнолітнього сина, який навчається та потребує допомоги, дійшовши обґрунтованого висновку про зобов`язання ОСОБА_1 утримувати ОСОБА_3 на період навчання.
Посилання  відповідача на те, що на його утриманні є ще неповнолітня дочка від іншого шлюбу, є необґрунтованими, оскільки необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своєму повнолітньому синові - ОСОБА_3 , який її потребує.
Доводи ОСОБА_1 на те, що він добровільно сплачував аліменти та це звільняє його від подальшого утримання сина після досягнення ним повноліття, є необґрунтованими, оскільки не відповідає фактичними обставинами справи, так як сплата аліментів у добровільному порядку не відбувалась та утворилась заборгованість, яку відповідач погасив подарувавши сину Ѕ квартири.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що на його утриманні знаходиться батько ОСОБА_6 враховуючи, що дані доводи не підтреджені доказами,які суд може визнати допустимими.
Апелянт не довів суду, що він фінансово допомагає своєму батьку та те, що останній знаходиться на його утриманні, як апелянт стверджує в своїй апеляційній скарзі.
  Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.
  Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.
 Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі наявні у справі докази, в їх сукупності, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів, з дня складання повного тексту постанови суду, безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                                                                             Д.Р. Гаращенко

 Судді                                                                                                      Т.О. Невідома

                                                                                                                     А.А. Пікуль