Ухвала
Іменем України 
19 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 264/3000/17
провадження № 51 – 146 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя від  25 червня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,
встановила:
За вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 25 червня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 128 КК до покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь  держави в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину 7040,67 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.
Донецький апеляційний суд  ухвалою  від 09 жовтня 2019 року вирок місцевого суду змінив, звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»
Не погоджуючись з постановленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями, потерпілий ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою про перегляд зазначених судових рішень.
Верховний Суд ухвалою від 15 січня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишив без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також потерпілому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скаргу буде повернуто.
У межах цього строку потерпілий ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою та доповненнями до неї. Проте, як видно зі змісту скарги та доповнення, вимог ст. 427 КПК у ній не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.
Суд касаційної інстанції є судом права. Відповідно до приписів ст. 433 КПК цей суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте, усупереч цим положенням процесуального закону, ОСОБА_4 у повторній скарзі не навів в аспекті статей 412-414 КПК обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень та необхідності їх скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
Крім того, повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак повторно викладені  ОСОБА_4 у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають вимогам вищевказаної статті.
Зокрема потерпілий  просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 спричинену йому  матеріальну та моральну шкоду, що не передбачено ст.436 КПК.
Верховний Суд повторно зауважує, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексуперешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя від  25 червня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, разом з усіма доданими до цієї скарги матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                      ОСОБА_3