Постанова
Іменем України
27 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 176/1158/17
провадження № 61-37227св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Жовтоводський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Гусейнова К. А. 
від 02 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., від 24 квітня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 
(далі - Жовтоводський міський ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, виконавча служба), приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А. А., публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
 
Позов мотивовано тим, що вона 12 липня 2017 року поштою отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 червня 2017 року про стягнення з неї боргу у розмірі 46 231,87 грн на підставі виконавчого напису, вчиненого 24 січня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. При цьому, при вчиненні зазначеного виконавчого напису, приватний нотаріус дійшов висновку, що мається безспірна заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання нею умов кредитного договору, укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк». Вважала, що такий висновок приватного нотаріуса не відповідає дійсним обставинам, оскільки вона не укладала кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно й не отримувала кредитні кошти і не брала на себе зобов`язання щодо повернення кредиту і відсотків, а тому, з урахуванням відсутності безспірності заборгованості, позивач просила визнати виконавчий напис нотаріуса від 24 січня 2017 року таким, що не підлягає виконанню.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 
від 02 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано виконавчий напис, вчинений 24 січня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А., таким, що не підлягає виконанню.
 
Судові рішення мотивовані тим, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості, що підлягає стягненню, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що для вчинення оспорюваного виконавчого напису банком було надано всі необхідні документи, передбачені переліком, які підтверджують безспірність заборгованості. При цьому нотаріус не повинен перевіряти безспірність заборгованості та встановлювати права та обов`язки учасників правовідносин, він лише перевіряє наявність документів для здійснення нотаріальної дії.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
01 березня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір надання банківських послуг № б/н, відповідно до якого позивач отримала кредитну картку з лімітом 3 000 грн з терміном дії картки на 3 роки (а. с. 47).
 
24 січня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № б/н від 01 березня 2006 року у розмірі 
46 231,87 грн., яка складається з: 6 563,67 грн - тіло кредиту; 34 240,49 грн - відсотки; 2 750 грн - комісія та пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 
2 117,71 грн - штраф (процентна складова). Стягнення здійснюється за період з 01 березня 2006 року по 31 жовтня 2016 року (а. с. 5, 38).
 
Постановою державного виконавця Жовтоводського міського ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 30 червня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).
 
Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
 
Відповідно достатті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
 
Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку.
 
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
 
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.
 
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.
 
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
 
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника.
 
Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
 
Правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі, виникли з договору, укладеного сторонами шляхом підписання позивачем анкети-заяви 
від 01 березня 2006 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яка містить відомості щодо кредитного ліміту у розмірі 3 000 грн, а також процентної ставки у розмірі 3% річних, однак ця заява не містить даних щодо пені, штрафів та комісії; для вчинення виконавчого напису щодо стягнення пені, комісії та штрафу нотаріусу не було надано жодного документу на підтвердження законності підстав для таких вимог.
 
Крім того, стягувачем не надано нотаріусу виписку з рахунку боржника, як того вимагає Перелік, хоча і є посилання на нього у додатках до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріуса, однак із наданих нотаріусом до суду документів, які були подані банком разом із заявою, наявний лише розрахунок заборгованості (а. с. 37-58). При цьому сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування узгоджені сторонами на час укладання кредитного договору, не дозволяє перевірити правильність такого розрахунку, розмір заборгованості та її безспірність, на що нотаріус, вчиняючи оспорюваний напис, уваги не звернув.
 
При цьому стягнення за виконавчим написом з боржника пені та штрафів є порушенням вимог статті 61 Конституції України щодо подвійного покладення на нього юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
 
На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, установивши, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 
2018 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                        
    О. М. Осіян
 
                                                                                                        В. В. Яремко