Номер провадження: 22-ц/813/2921/20 
Номер справи місцевого суду: 505/3470/14-ц
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А.К.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  (до якої приєдналася ОСОБА_2 ) у справі за позовом Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Вергопуло А.К. 18 листопада 2014 року у м. Подольськ Одеської області, -
встановила:

У серпні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 2-4, 96-98). 
В обгрунтування позову Банк посилався на те, що між ВАТ "Державний ощадний банк України"  в особі філії – Балтського відділення №2822 ВАТ "Ощадбанк" та ОСОБА_1 05 червня 2008 року було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 02 на суму 430 000,00 гривень, зі спатою відсотків у розмірі 19,5 % річних з терміном погашення не пізніше 05 червня 2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
В забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, між банком та ОСОБА_2 05 червня 2008 року було укладено іпотечний договір № б/н, предметом якого є нежитлова будівля у складі кам`яної будівлі, пральня площею  137,0 кв.м – літ. «И», яка знаходиться по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 180,0 кв.м згідно з договором резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007 року.
Однак, ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов`язання та не дотримувався терміну повернення наданого йому кредиту.
Позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 413 745,03 гривень за договором відновлюваної кредитної лінії №02 від 05 червня 2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю у складі кам`яної будівлі, пральня площею 137,3 кв.м – літ. «И», яка знаходиться по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 180,0 кв.м згідно з договором резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007 року, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого  провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу.
Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року позов ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління акціонерне товариство «Ощадбанк» було задоволено, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 413 745,03 гривень за договором відновлюваної кредитної лінії №02 від 05 червня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю у складі кам`яної будівлі, пральня площею 137,3 кв.м – літ. «И», яка знаходиться по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 180,0 кв.м згідно з договором резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007 року, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого  провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 3 654,00 гривень (т. 1 а.с. 109-110).
В апеляційній скарзі, до якої приєдналася ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, судовий збір стягнути з позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме посилається на те, що не був залучений до участі у справі у якості третьої особи, кредитний договір не укладав, не підписував, згоду дружини не брав, гроші не отримував. Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2011 року встановлено, що кредитний договір з ОСОБА_1 не укладався, а Банк нарахував по цьому договору проценти, пеню, а відтак ОСОБА_1 не має ніяких зобов`язань перед банком; іпотечний договір має похідний характер від основного зобов`язання, а не укладення кредитного договору має наслідки припинення договору іпотеки (т. 1 а.с. 235-237, т. 2 а.с. 7-8).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1  (до якої приєдналася ОСОБА_2 ) підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління акціонерне товариство «Ощадбанк», суд першої інстанції вважав встановленим факт наявності між сторонами правовідносин, що підтверджується тим, що між позивачем та ОСОБА_1 05 червня 2008 року було укладено договір відновлюваної кредитної лінії №02 на суму 430 000,00 грн. зі сплатою відсотків з терміном погашення не пізніше 05 червня 2018 року. Крім того, суд вважав доведеним, що у забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, між банком та ОСОБА_2 05 червня 2008 року було укладено іпотечний договір № б/н, предметом якого є нежитлова будівля у складі кам`яної будівлі, пральня площею  137,3 кв.м – літ. «И», яка знаходиться по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 180,0 кв.м згідно з договором резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007 року.
Як вказано в оскаржуваному судовому рішенні, ОСОБА_1 не виконував належним чином свої зобов`язання та не дотримувався терміну повернення наданого йому кредиту, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення вимог Банку.
Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.
При розгляді даної справи колегія суддів враховує правові висновки, зроблені колегією суддів апеляційного суду Одеської області у постанові від 20 листопада 2018 року при розгляді цивільної справи №505/5007/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк” до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також правові висновки, висловлені Котовським мійськрайоним судом Одеської області у постанові від 27 жовтня 2011 року в межах розгляду кримінальної справи №1-260/11 за звинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 222 КК України.
Зігдно положень ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
З матеріалів кримінальної справи №1-260/11 вбачається, що у березні 2009 року Котовською МРВ УСБУ в Одеської області та прокуратурою Ананьївського району Одеської області відносно ОСОБА_3 були порушені кримінальні справи за ознаками складу злочинів передбачених ч. 4 ст. 190. ч. 5 ст. 191, ч. 2, 3 ст. 366 КК України, зі змісту яких вбачається, що 02 червня 2008 року директор ТПФ “Агат” ОСОБА_3 , будучі посадовою особою, діючи у приватних інтересах, достовірно знаючи, що ОСОБА_1 офіційно не працював у ТПФ “Агат”, склав офіційний документ з недостовірною інформацією, а саме довідку №214 від 02 червня 2008 року щодо стажу та офіційної заробітної плати ОСОБА_1 . Згідно вказаної довідки, ОСОБА_1 працював у ТПФ “Агат” з 25 березня 2000 року, та його заробітна плата з грудня 2007 року по травень 2008 року становила 292 200 грн. У наступному, дана фіктивна довідка була подана ОСОБА_3 до Балтського відділення №2822 ВАТ "Державний ощадний банк України" для відкриття у вказаному відділенні відновлювальної кредитної лінії на суму 430 000 грн.
В подальшому ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне отримання кредиту в сумі 430 000 грн., надав договір відновлювальної кредитної лінії №02 від 05 червня 2008 року на суму 430 000 грн., укладений між Балтським відділенням №2822 ВАТ "Державний ощадний банк України" та фізичною особою ОСОБА_1 із завідомо неправдивими даними щодо останнього, оскільки даний кредитний договір ОСОБА_1 не підписувався.
27 жовтня 2011 року Котовським міськрайонним судом Одеської області винесено постанову про звільнення ОСОБА_3 від кримінального покарання, а кримінальну справу № 61200900008 у відношенні нього за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222 КК України припинено на підставі п. «е» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію». В ході судового розгляду справи підсудний ОСОБА_3 свої провину визнав в повному обсязі та дав суду свідчення про те, що в березні 2008 року ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне отримання кредиту в сумі 430 000 грн., надав договір відновлювальної кредитної лінії №02 від 05 червня 2008 року на суму 430 000 грн., укладений між Балтським відділенням №2822 ВАТ "Державний ощадний банк України" фізичною особою ОСОБА_1 із завідомо неправдивими даними щодо остання, оскільки даний кредитний договір ОСОБА_1 не підписувався.
З матеріалів цивільної справи №505/5007/15-ц вбачається, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року позов ПАТ „Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк” було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ „Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк” заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 094 102 грн. 37 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 20 листопада 2018 року, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу  ОСОБА_3  було задовольнено частково.
Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк” – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк” шкоду, завдану злочином, у розмірі 500 000 грн.
В решті вимог – відмовлено.
При цьому, суд вважав встановленими наступні обставини.
04 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Балтське відділення № 2822 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 08-1 у розмірі 500 000,00 грн., а останній зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 16, 5 в строк до 04 березня 2018 року.
У якості забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору, між Банком та ОСОБА_3 12 березня 2008 року був укладений договір про іпотеку, посвідчений Крисюк Л.В., приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрований за Р№ 807, згідно якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю у складі кам`яної будівлі площею 132,3 кв. м., - літери «А, А-1», сарай «Г», огорожі, замощення 1, що знаходиться по АДРЕСА_2 .
У березні 2009 року Котовською МРВ УСБУ в Одеської області та прокуратурою Ананьївського району Одеської області відносно ОСОБА_3 були порушені кримінальні справи за ознаками складу злочинів передбачених ч. 4 ст. 190. ч. 5 ст. 191, ч. 2, 3 ст. 366 КК України, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_5 , (колишній керуючий Балтського відділення ВАТ «Ощадбанк»), зловживаючи своїм службовим становищем, у співучасті з ОСОБА_3 підробили договір відновлюваної кредитної лінії №. 08-1 від 04 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 на суму кредиту 500 000,00 грн., з порушенням діючого законодавства внесли у вказаний договір завідомо неправдиві відомості, безпідставно і незаконно заволоділи кредитними коштами у сумі 500 000,00 грн., привласнили їх та розтратили, чим спричинили тяжкі наслідки і заподіяли шкоду ВАТ «Державний ощадний банк України» в особливо великих розмірах.
В рамках досудового слідства була проведена судово-почеркознавча експертиза. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 5026/02 від 09 червня 2009 року підписи від імені ОСОБА_4 на договорі відновлюваної кредитної лінії № 08-1 від 04 березня 2018 року та додатках до договору, на повідомленні про умови кредитування, кредитній заявці виконані не ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 ;
27 жовтня 2011 року Котовським міськрайонним судом Одеської області ухвалено постанову про звільнення ОСОБА_3 від кримінального покарання, а кримінальну справу № 61200900008 у відношенні нього за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222 КК України припинено на підставі п. «е» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію». В ході судового розгляду справи підсудний ОСОБА_3 свої провину визнав в повному обсязі та дав суду свідчення про те, що в березні 2008 року з метою незаконного отримання у Відкритому акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» кредиту в розмірі 500000,00 грн.. вніс завідомо неправдиві відомості в договір відновлюваної кредитної лінії № 08-1 на суму кредиту в розмірі 500000,00 грн. між вказаним Банком та приватною особою ОСОБА_4 , а саме підписав вищевказаний договір від Імені ОСОБА_4 , без відома та згоди ОСОБА_4 .
Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З доводів позовної заяви вбачається, що предметом позову ПАТ «Державний ощадний банк України» є стягнення суми збитків, завданих ОСОБА_3 скоєнням злочину, передбаченого ч.1 ст.366, ст.222 ч.1 КК України.
При цьому, сам розрахунок шкоди (збитків) Банком виконаний, виходячи з умов кредитного договору № 08-1 від 04 березня 2008 року та, окрім безпосередньо грошової суми, яка внаслідок злочину була отримана ОСОБА_3 – 500 000 грн., Банк намагався також стягнути передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, пеню за прострочення зобов`язань, стягнути інфляційні втрати та проценти на загальну суму 2 094 102,37 грн.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Матеріалами справи доведено, що правовідносини, які виникли між сторонами, по суті є деліктними, а не договірними, що встановлено постановою про звільнення ОСОБА_3 від кримінального покарання та про закриття кримінальної справи № 61200900008 у відношенні ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222 КК України на підставі п. «е» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію», тобто з нереабілітуючих підстав.
Таким чином, завдання банку шкоди вчиненням злочину з боку ОСОБА_3 , який в березні 2008 року з метою незаконного отримання у ВАТ «Державний ощадний банк України» кредиту в розмірі 500 000,00 грн., вніс завідомо неправдиві відомості в договір відновлюваної кредитної лінії № 08-1 на суму кредиту в розмірі 500 000,00 грн. між вказаним Банком та приватною особою ОСОБА_4 , а саме підписав вищевказаний договір від імені ОСОБА_4 , без відома та згоди ОСОБА_4 є деліктним зобов`язанням, а не договірним.
Тому, стягнення шкоди в частині нарахованих за умовами кредитного договору процентів за користування кредитом та пені за прострочення договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків, не засновано на законодавстві.
Наведеного суду першої інстанції не врахував і набув помилкового висновку про задоволення вимог про стягнення збитків, які дорівнюють нарахованим за умовами кредитного договору процентам за користування кредитом та пені за прострочення договірних зобов`язань.
На підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, завданої злочином, у розмірі 500 000 грн. В решті вимог відмовлено. Постанова Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року набрала законної сили.
З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління акціонерне товариство «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , стверджуючи, що між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України"  в особі філії – Балтського відділення №2822 ВАТ "Ощадбанк" та ОСОБА_1 05 червня 2008 року було укладено договір відновлюваної кредитної лінії №02 на суму 430 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 19,5 % річних з терміном погашення не пізніше 05 червня 2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язався у встановлені кредитним договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.
В забезпечення виконання зобов`язань за даним договором між банком та ОСОБА_2 05 червня 2008 року було укладено іпотечний договір № б/н, предметом якого є: нежитлова будівля у складі кам`яної будівлі, пральня площею  137,0 кв.м – літ. «И», яка знаходиться по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 180,0 кв.м згідно з договором резервування місця розташування об`єкту №261 від 12 листопада 2007 року.
Однак, судом першої інстанції не було враховано, що, як вказувалось вище, 27 жовтня 2011 року Котовським міськрайонним судом Одеської області ухвалено постанову про звільнення ОСОБА_3 від кримінального покарання, а кримінальну справу № 61200900008 у відношенні нього за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222 КК України припинено на підставі п. «е» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію». В ході судового розгляду справи підсудний ОСОБА_3 свої провину визнав в повному обсязі та дав суду свідчення про те, що в березні 2008 року ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне отримання кредиту в сумі 430 000 грн., надав договір відновлювальної кредитної лінії №02 від 05 червня 2008 року на суму 430 000 грн., укладений між Балтським відділенням №2822 ВАТ "Державний ощадний банк України" фізичною особою ОСОБА_1 із завідомо неправдивими даними щодо останнього та відсутністю підпису ОСОБА_1 у кредитному договорі.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що правовідносини у даній справі, аналогічно як і у цивільній справі №505/5007/15-ц, які виникли між сторонами, по суті є деліктними, а не договірними, що встановлено вищевказаною постановою про звільнення ОСОБА_3 від кримінального покарання та про закриття кримінальної справи № 61200900008 у відношенні ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222 КК України на підставі п. «е» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію», тобто з нереабілітуючих підстав.
Таким чином, завдання банку шкоди вчиненням злочину з боку ОСОБА_3 , який у березні 2008 року, маючи умисел на незаконне отримання кредиту в сумі 430 000 грн., надав договір відновлювальної кредитної лінії №02 від 05 червня 2008 року на суму 430 000 грн., укладений між Балтським відділенням №2822 ВАТ "Державний ощадний банк України" та фізичною особою ОСОБА_1 із завідомо неправдивими даними щодо останнього, даний кредитний договір ОСОБА_1 не підписувався, є деліктним зобов`язанням, а не договірним.
Тому, враховуючи, що є доведеним той факт, що ОСОБА_1 грошові кошти від Банку не отримував та кредитний договір не укладав, то вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути задоволені, оскільки статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Таким чином, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання та залишається чинною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону про іпотеку).
Оскільки у ОСОБА_1 не виникло основне зобов`язання з повернення кредитних коштів у зв`язку з не укладенням кредитного договору, відповідно у ОСОБА_2 не виникло зобов`язання його забезпечувати.
Наведеного суду першої інстанції не врахував і набув помилкового висновку про задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги викладені у запереченні на апеляційну скаргу доводи Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про те, що ОСОБА_1 нібито не підписував апеляційну скаргу згідно його заяви від 11 травня 2017 року (т.2 а.с. 68), оскільки апеляційним судом не встановлено авторство особи, яка підписала вказану заяву, а також у матеріалах справі відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 подану ним апеляційну скаргу не підписував.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (до якої приєдналася ОСОБА_2 )  – задовольнити частково.
Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2014 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмрі 3 654,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складений 07 лютого 2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе