Постанова
Іменем України
 
25 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 479/728/16-ц
 
провадження № 61-26272св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., 
Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Самчишиної Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договорів оренди землі припиненими та покладення обов`язку повернути земельні ділянки.
 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки: серія НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , виданого 29 вересня 2004 року на ім`я ОСОБА_1 , серія НОМЕР_3 , виданого 
29 вересня 2004 року на ім`я ОСОБА_2 , серія НОМЕР_4 , виданого 29 вересня 2004 року на ім`я ОСОБА_3 , останні є власниками земельних ділянок загальною площею 3,19 га кожна (що складаються з трьох земельних ділянок площею 3,12 га, 0,03 га та 0,04 га), та розташовані в межах території Тридубівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
 
28 серпня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з кожним окремо, було укладено чотири окремі договори оренди землі, строком на 10 років, за умовами яких орендар прийняв в строкове платне користування чотири земельні ділянки позивачів, площею по 3,12 га кожна. Зазначені договори було зареєстровано у Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК при ДЗК України» 06 червня 2007 року.
 
Вважаючи, що строк дії договорів оренди вказаних земельних ділянок закінчився 28 серпня 2016 року і не маючи наміру продовжувати строк договорів оренди землі, позивачі завчасно повідомили про це відповідача і просили повернути належні їм земельні ділянки, проте отримали відмову з тих підстав, що строк дії договорів оренди землі не сплив, оскільки початок перебігу строку дії договорів оренди землі починається з часу їх державної реєстрації, тобто з 06 червня 2007 року і закінчується, відповідно, 06 червня 2017 року.
 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з урахуванням уточнень, просили визнати договори оренди землі від 28 серпня 2006 року, що укладені між ними та ОСОБА_4 , припиненими з 29 серпня 2016 року та зобов`язати останнього повернути їм належні земельні ділянки.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2017 року позовні вимоги задоволено.
 
Визнано договір оренди земельної ділянки від 28 серпня 2006 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований в Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК при ДЗК України» 06 червня 2007 року за № 040701700420, припиненим з 29 серпня 2016 року та зобов`язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 
3,12 га, кадастровий номер 4823984200:03:000:2186, що розташована в межах території Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну на праві власності відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії 
НОМЕР_4 , виданого 29 вересня 2004 року Кривоозерською районною державною адміністрацією.
 
Визнано договір оренди земельної ділянки від 28 серпня 2006 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрований в Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК при ДЗК України» 
06 червня 2007 року за № 040701700549, припиненим з 29 серпня 2016 року та зобов`язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 3,12 га, кадастровий номер 4823984200:03:000:2183, що розташована в межах території Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної на праві власності відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 , виданого 29 вересня 2004 року Кривоозерською районною державною адміністрацією.
 
Визнано договори оренди земельних ділянок від 28 серпня 2006 року укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані в Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК при ДЗК України» 06 червня 2007 року за № 040701700431, № 040701700581, припиненими з 29 серпня 2016 року та зобов`язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_1 земельні ділянки площею 3,12 га, кадастровий номер 4823984200:03:000:2184, площею 3,12 га, кадастровий номер 4823984200:03:000:2185, що розташовані в межах території Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належних на праві власності, відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серії МК № 026081, МК № 026082, виданих 29 вересня 2004 року Кривоозерською районною державною адміністрацією.
 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 по 1 101,20 грн судового збору.
 
Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави недоплачений судовий збір в сумі 03,60 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що 29 серпня 2016 року закінчився строк дії оскаржуваних договорів оренди землі, а питання про його пролонгацію на новий строк у порядку, визначеному договором і законом, не було вирішено, тому наявні правові підстави для припинення договорів оренди землі та повернення земельних ділянок позивачам згідно із положеннями статті 31 Закону України «Про оренду землі». При цьому суд дійшов висновку про те, що строк дії спірних договорів оренди земельних ділянко розпочав свій відлік з 28 серпня 2006 року - дата укладання договорів оренди.
 
Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.
 
Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відлік строку дії договорів оренди земельних ділянок почав свій перебіг з 06 червня 2007 року - момент їх державної реєстрації. Станом на час звернення до суду з цим позовом, строк дії договорів оренди не закінчився. Апеляційний суд застосував правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
20 квітня 2017 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року та залишити в силі рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 січня 2017 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок суду апеляційної інстанції є помилковим, оскільки реєстрація договорів не може змінювати момент укладення договорів, що відповідає висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 рокувідкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Кривоозерського районного суду Миколаївської області.
 
У липні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.
 
Розпорядженням від 12 червня 2019 року № 680/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-26272св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що  ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок площею 3,19 га кожна, які мають цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані в межах території Тридубівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.
 
28 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та  ОСОБА_4 було укладено два окремих договори оренди землі строком на десять років.
 
На підставі актів прийму-передачі від 28 серпня 2006 року орендодавець передав земельні ділянки площею 3,12 га кожна у користування орендарю.
 
Договори оренди землі зареєстровані 06 червня 2007 року за № 040701700581 та № 040701700431 у Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК при ДЗК України». 
 
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 3,19 га, яка розташована в межах території Тридубівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
 
28 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та  ОСОБА_4 укладено договір оренди землі площею 3,12 га строком на десять років та складено акт прийму-передачі земельної ділянки від тієї ж дати.
 
Даний договір зареєстрований 06 червня 2007 року за № 040701700549 у Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК при ДЗК України». 
 
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 3,19 га, яка розташована в межах території Тридубівської сільської ради, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
 
28 серпня 2006 року між ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі площею 3,12 га строком на десять років та акт прийму-передачі зазначеної землі від 28 серпня 2006 року.
 
Даний договір зареєстрований 06 червня 2007 року за № 040701700420 у Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК при ДЗК України». 
 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі вказували, що строк дії договорів оренди вказаних земельних ділянок закінчився 28 серпня 2016 року і не маючи наміру продовжувати строк договорів оренди землі, позивачі завчасно повідомили про це відповідача і просили повернути належні їм земельні ділянки, проте отримали відмову з тих підстав, що строк дії договорів оренди землі не сплив, оскільки початок перебігу строку дії договорів оренди землі починається з часу їх державної реєстрації, тобто з 
06 червня 2007 року і закінчується, відповідно, 06 червня 2017 року.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі 
№ 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19), зроблено висновок про те, що 
«… Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним.
 
Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору.
 
Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України, у редакції, яка була чинною як на час укладення договорів оренди земельних ділянок, так і на момент їх державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.
 
Оскільки моменти укладення договору та набрання ним чинності збігаються (частина друга статті 631 ЦК України), то моментом укладення договору оренди земельної ділянки на час дії зазначеної редакції частини третьої статті 640 ЦК України є саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили у договорі інше, відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України».
 
Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що сторони спірних договорів оренди виконали вимоги закону щодо проведення державної реєстрації договорів оренди землі, надавши їх уповноваженому державою органу та отримали підтвердження проведення державної реєстрації - відмітку реєстратора із зазначенням номеру такої реєстрації, скріплену підписом відповідальної особи та печаткою уповноваженого органу, що свідчить про те, що державна реєстрація договорів оренди землі відбулася. Апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки початок строку дії договорів оренди землі від 28 серпня 2006 року, які було зареєстровано 
06 червня 2007 року, є момент державної реєстрації договорів.
 
Щодо доводів касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення апеляційної інстанції постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, 
№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Миколаївської області 
від 27 березня 2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко