ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року	Львів	Справа № 461/8948/19 пров. № А/857/2127/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                            Кушнерика М.П.
суддів                                                                                  Курильця А.Р., Мікули О.І.
за участю секретаря судового засідання                                  Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління безпеки міста Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м.Львова від 13 грудня 2019 року, прийняте суддею Мисько Х.М. в м.Львові без фіксування судового процесу звукозаписувального технічного засобу, у справі № 461/8948/19 за адміністративним позовом Львівського національного університету імені Івана Франка до управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

                                                         встановив:

Львівський національного університету імені Івана Франка звернувся з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради Федорича Т.М. про адміністративне правопорушення ЛВ №110081 від 01.11.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення на ЛНУ ім.І.Франка, керівник ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,0 грн., яку отримано 08.11.2019 року.
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 13 грудня 2019 року позов задоволено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, управління безпеки міста Львівської міської ради подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відповідно до ст.14-2 КУпАП суб`єктом вчинення вказаного адміністративного правопорушення є саме ОСОБА_1 , а не Львівський національний університет імені Івана Франка.
Вважає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України провадження у справі слід закрити, оскільки відсутні публічно-правовий спір з університетом. 
Просить скасувати рішення суду і закрити провадження у справі.
Львівський національного університету імені Івана Франка подав відзив на апеляційну скаргу, який обгрунтований аналогічно позовним вимогам та просить залишити без змін рішення суду.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що 01.11.2019 року інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Федоричем Т.М. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення ЛВ 110081 про притягнення до адміністративної відповідальності ЛНУ ім.І.Франка, керівник ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 гривень.
Відповідно до оскаржуваної постанови, 01.11.2019 року, за адресою: м.Львів, вул.Університетська, 1, о 13 год. 54 хв., водій транспортного засобу марки «Chevrolet», модель «Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 здійснив стоянку на тротуарі, що створює суттєву перешкоду для руху пішоходів, чим порушив п.15.10 «д», «в» ПДР України, чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.
Фіксування порушення здійснювалося відеореєстратором моделі DMT1, про що вчинено відмітку в спірній постанові; фотознімки з місця порушення ПДР.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування оспореної постанови відповідача, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлюються ст.ст.279-1 - 279-4 цього Кодексу.
Так, згідно з ст.279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу (ч.1).
Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) (ч.3).
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч.5).
Відповідно до приписів ст.14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Згідно з п.3 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затв. постановою КМ України № 1197 від 14.11.2018р., підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є: 1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування; 2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем; 3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом; 4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички); 5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу; 6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.
Апеляційний суд зазначає, що даний автомобіль «Chevrolet», модель «Lacetti», номерний знак НОМЕР_1 знаходиться на балансі Львівського національного університету імені Івана Франка, який знаходиться за адресою: 79000, м. Львів, вул. Університетська, буд. 1 та перебуває в оперативному управлінні Міністерства освіти і науки України, а не належить безпосередньо керівнику Львівського національного університету імені Івана Франка, Мельнику Володимиру Петровичу, а тому є безпідставним покликання управління безпеки міста Львівської міської ради на те, що спір стосується ОСОБА_1 , як суб`єкта вчинення правопорушення.
Щодо самого правопорушення, то апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що на фотографіях, на підставі яких було винесено оскаржену постанову, зображений транспортний засіб, який припарковано разом з іншими транспортними засобами на тротуарі, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Університетська, 1 на значній відстані до проїзної частини. Відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції не надано інших доказів, що транспортний засіб цим створює перешкоду для руху пішоходів, а, відтак, відстань до проїзної частини менше 2 м.
Пунктами п.15.10 «в», «д» Правил дорожнього руху України передбачено, що стоянка забороняється: на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.
Згідно ч.3 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З наявних у справі фотознімків та веб-сайту www.inspector.lviv.ua, про що зазначено в постанові, вбачається, що даний транспортний засіб 01.11.2019 року стояв на в`їзній частині біля закритих в`їзних воріт, які є частиною будівлі Університету, що виходять у внутрішній двір даної будівлі, де знаходиться стоянка для службових автомобілів Університету. Зазначена в`їзна частина з одного боку відокремлюється чорними стовпцями.
З Генплану експлуатації будівель - навчального корпусу Університету вбачається, що ширина хідника від будівлі навчального корпусу до проїзної частини складає 10,00 м, а в пункті 15.10 «в» ПДР України зазначено, що стоянка забороняється: на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
Таким чином, стоянка даного транспортного засобу не створювала перешкод для руху пішоходів, а тому вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не є доведеною та не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. У зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення – п.1 ст.247 КУпАП.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).
Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.
Судові витрати розподілу не підлягають, позаяк у даній категорії справ учасники звільняються від їх оплати.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

                                                    постановив:

Апеляційну скаргу управління безпеки міста Львівської міської ради – залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м.Львова від 13 грудня 2019 року, у справі № 461/8948/19 – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула