ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" січня 2020 р.           Справа№ 910/7769/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Ткаченка Б.О. 
 
секретар судового засідання Нікітенко А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: керівник Петрик Ю.М. довіреність № витяг АВ575466  від 20.06.2013; 
від відповідача: адвокат Швець Н.Г. довіреність № б/н  від 03.10.2019; 
вільний слухач: ОСОБА_1   
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс"  
на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 (повне рішення складено 04.11.2019)
у справі № 910/7769/19 (суддя Ващенко Т.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокон Україна"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс"
про стягнення 610 424,61 грн.
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №  910/7769/19 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 467 988,36 грн. основного боргу, 2 461,75 грн. 3% річних, 7 988,56 грн. інфляційних втрат, 7 176,58 грн. судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №   910/7769/19; прийняти апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/7769/19 до розгляду; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/7769/19 задовольнити; рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/7769/19 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 467 988,36 грн. основного боргу, 2 461,75 грн. 3% річних, 7 988,56 грн. інфляційних втрат, 7 176,58 грн. судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів відмовити повністю; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/7769/19 залишити без змін; розгляд апеляційної скарги проводити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
На думку скаржника, під час ухвалення рішення судом першої інстанції не взято до уваги фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, а саме обставини отримання від ДП "Проектного-технологічного бюро" проектної документації стадії "Проект": "Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціального і громадського призначення та об`єктами інженерно-транспортної інфраструктури на території ІІ житлового району в районі вулиць Луценка та Маяковського в м. Бровари Київської області. Захист від підтоплення земельної ділянки загальною площею 79,8684га", у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про стягнення коштів з огляду на те, що роботи підрядником виконані неналежним чином, розроблена проектна документація є некоректною та взагалі виконано не в терміни, які були узгоджені сторонами в договорі (п. 2.1 договору № 02.16.053-ОД-20 жовтня 2017 року). Крім того, підрядник, по теперішній час, так і не передав коректно розроблену документацію. Взагалі проектну документацію стадії "Проект" по захисту від підтоплення земельної ділянки загальною площею 79,8684 га, що прилягає до вул. Богунська та вул. Дорошенка (вул. Луценко та вул. Маяковського) в м. Бровари Київської області Київської області виготовлено іншим підрядником за договором № 14-12/17 від 14.12.2017, тому висновок суду, що у замовника відсутні будь-які заперечення та претензії щодо належного виконання підрядником зобов`язань за договором суперечать дійсним обставинам та факту порушення умов договору підрядником, а у замовника відсутні підстави для оплати невиконаних робіт.
Скаржник вказує на те, що в акті взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем не вказано прізвища, імені та по-батькові підписанта зі сторони відповідача, тому точно сказати хто саме підписав даний акт неможливо. Також у матеріалах справи містяться акти виконаних робіт датовані 29.12.2017 (акт №   10), 29.06.2018 (акт № 11) та 29.06.2018 (акт № 11-1), однак, у відповідача наявні підстави вважати, що акти виконаних робіт могли бути підписані іншою особою, ніж ОСОБА_3 , а для вирішення питання про належність підписів ОСОБА_3 на актах потрібні спеціальні знання в області почеркознавства та проведення судово-почеркознавчої експертизи.
Скаржник зазначає, що всупереч умовам п.п. 1.2, 3.1, 3.3, 15.2 договору позивач в односторонньому порядку збільшив вартість робіт на 12 444,36 грн., при цьому сторони не погоджували додаткові роботи та не підписували додаткову угоду до договору.
Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019 справу № 910/7769/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" відповідає вимогам статті 258 ГПК України, підстав для її повернення та відмови у відкритті апеляційного провадження не встановлено.
Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.
Суддя-доповідач доповів колегії суддів про закінчення проведення підготовчих дій та про необхідність призначення справи до розгляду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/7769/19. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 16.01.2020.
10.12.2019 від позивача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує на те, що відповідач, як замовник будівництва згідно із чинним законодавством має виключну компетенцію на замовляння у будь-якого контрагента розроблення проектної документації необхідно для будівництва об`єкта, також жодний нормативний акт не містить обмежень щодо кількості проектів, які може замовити розробити замовник будівництва, таким чином, відносно доводів відповідача, що розроблення ДП "Проектно-технологічне бюро" ще одного проекту ніяким чином не свідчить про не розроблення або про не передачу відповідачу розробленої позивачем проектної документацію за договором. 
Позивач у відзиві зазначає, що відповідачем були прийняті виконані позивачем роботи за договором без зауважень, про що свідчать належним чином підписані та скріплені печатками сторін акти виконаних робіт, жодних претензій до повноти та якості виконаних позивачем робіт за договором від відповідача не надходило, відповідачем не було надано суду жодного доказу того, що позивачем неналежним чином виконані роботи за договором.
Також позивач у відзиві вказує на те, що відповідач стверджує, що акт №   10 від 29.12.2017 підписаний зі сторони відповідача ОСОБА_3 , проте, директором в цей час був ОСОБА_4 , що суперечить відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Позивач наголошує на тому, що в п. 3.1 договору сторони погодили лише орієнтовну вартість робіт, також в цьому пункті сторони домовились про те, що остаточна вартість робіт буде визначена по факту виконання всього комплексу робіт за цим договором, а посилання відповідача на те, що позивач прострочив виконання робіт за договором також не відповідає дійсності, оскільки відповідач не надав жодних доказів цього, до того ж у разі, якщо відповідач вважав, що позивач прострочив виконання договору, він мав звертатись до позивача із вимогами про стягнення з нього штрафних санкцій за порушення позивачем умов укладеного між сторонами договору в частині строків виконання робіт (п. 12.2 договору).
21.12.2019 від відповідача через відділ канцелярії суду надійшли заперечення на відзив, у яких зазначив, що у зв`язку із тим, що розроблена позивачем проектна документація є некоректною та взагалі виконаною не в терміни, які були узгоджені сторонами в договорі, крім того, позивач по теперішній час так і не передав коректно розроблену документацію, у зв`язку із чим у відповідача виникла потреба повторно звертатись за розробкою проектної документації до іншого підрядника, який виготовив її за договором № 14-12/17 від 14.12.2017. Також відповідач наголошує на тому, що не підписував акт та не визнає суми, що там зазначені.
Представник позивача у судовому засіданні 16.01.2020 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/7769/19 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.
Представник відповідача у судовому засіданні 16.01.2020 просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №   910/7769/19 задовольнити; рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/7769/19 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 467 988,36 грн. основного боргу, 2 461,75 грн. 3% річних, 7 988,56 грн. інфляційних втрат, 7 176,58 грн. судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів відмовити повністю; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/7769/19 залишити без змін.
Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.
Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.
Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 01.09.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір підряду №   02.16.053-ОД, відповідно до п. 1.1, якого позивач, за договором підрядник, приймає на себе обов`язок на об`єкті будівництва - Будівництво житлової цивільної забудови і об`єктів соціальної, інженерно-транспортної інфраструктури на території ІІ житлового району міста Бровари в районі вул. Богунської і вул. Маяковського (далі - Об`єкт), в установлений строк, своїми та залученими силами виконати повний комплекс проектних та підготовчих робіт по облаштуванню системи дренажу та водозниження (далі - Роботи), в тому числі розробити проект дренажної системи, системи водозниження, а також проект для попередження підтоплення ділянки будівництва і забезпечення його безпечної експлуатації, а відповідач, за договором замовник, зобов`язується сплатити і прийняти роботи, виконані позивачем.
Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно із п. 1.2 договору попередній перерахунок, характеристика, об`єми і вартість робіт визначаються сторонами в додатку № 1 до договору. Сторони підтвердили, що додаток № 1 до договору не є остаточним і в процесі виконання робіт позивачем по договору за взаємною письмовою згодою сторін може уточнюватись.
Між сторонами погоджено, підписано та скріплено печатками додаток №   1 до договору.
Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору позивач зобов`язується виконати роботи не пізніше 20.10.2017 датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття відповідачем. Роботи вважаються прийнятими в повному обсязі з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт.
Згідно із п. 3.1 договору орієнтовна вартість робіт по договору (договірна ціна) становить 5 090 544,00 грн. Кінцева вартість робіт (договірна ціна) буде визначена сторонами по факту виконання всього комплексу робіт по договору.
Пунктами 10.1, 10.2 договору погодили умови про те, що передача завершених робіт позивачем і приймання їх відповідачем здійснюється відповідно діючих норм і правил і оформлюється актом виконаних робіт. Позивач не пізніше ніж за 8 календарних днів до кінця поточного місяця готує два екземпляри акту виконаних робіт, підписує їх і надає відповідачу. Відповідач за результатами приймання робіт протягом 10 робочих днів з моменту отримання акту виконаних робіт направляє позивачу або підписаний акт виконаних робіт, або мотивовану відмову від прийняття робіт, а якщо у визначений строк не пред`явлені заперечення і акти не підписані, то виконані роботи вважаються прийнятими без зауважень.
Факт виконання позивачем робіт та прийняття відповідачем виконаних робіт підтверджується актами виконаних робіт, які містять посилання на договір: № 1 на суму 2.050.000,00 грн, № 2 на суму 313.999,70 грн, № 3 на суму 262.039,13 грн, № 3-1 на суму 75.000,00 грн, № 4 на суму 258.213,82 грн, № 4-1 на суму 75.000,00 грн, № 5 на суму 249.788,91 грн, № 5-1 на суму 75.000,00 грн, № 6 на суму 249.257,29 грн, № 6-1 на суму 75.000,00 грн, № 7 на суму 294.698,67 грн, № 8 на суму 231.714,06 грн, № 9 на суму 200.221,75 грн, № 10 на суму 225.066,60 грн, № 11 на суму 455.544,06 грн, № 11-1 на суму 12.444,37 грн. Зазначені акти підписані сторонами та скріплено печатками сторін, містять посилання на договір, найменування, опис та вартість робіт, та підписані сторонами без зауважень чи заперечень.
У матеріалах справи відсутні мотивовані письмові відмови відповідача від підписання вказаних актів, чи вимог усунути недоліки.
Таким чином, враховуючи відсутність у відповідача заперечень та претензій щодо належного виконання позивачем прийнятих за договором зобов`язань з виконання робіт на суму 5 102 988,36 грн., наявність у матеріалах справи актів виконаних робіт на загальну суму 5 102 988,36 грн., що є належним доказом виконання позивачем робіт для відповідача за договором, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем виконано зобов`язання з виконання робіт за договором на суму 5 102 988,36 грн. в межах договору та належним чином.
Відповідно до п.п. 3.2.1, 3.2.2 договору відповідач перераховує позивачу передоплату в розмірі 2 050 000,00 грн. протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору. Наступні розрахунки за виконані роботи за договором здійснюються відповідачем протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами відповідного акту виконаних робіт.
Із наданих позивачем витягів із особового рахунку вбачається те, що відповідач сплатив позивачу 4 635 000,00 грн. за договором, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму у розмірі 467 988,36 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору та вимог цього кодексу (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Позивач надіслав відповідачу претензію № 42 від 28.03.2019, у якій вимагав сплатити наявну заборгованість.
Зазначена претензія була надіслана на адресу місцезнаходження відповідача 01.04.2019, а оскільки пересилка поштової кореспонденції відбувалася в межах міста Київ, а в матеріалах справи відсутні докази із зазначенням конкретної дати отримання відповідачем вказаної претензії, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду, що при визначенні дати, з якої у відповідача настало прострочення грошового зобов`язання, до семиденного строку, визначеного ч. 2 ст. 530 ЦК України вважає за доцільне додати один день, встановлений для пересилання простої письмової кореспонденції, у зв`язку із чим, прострочення відповідачем з виконання обов`язку з оплати вказаних актів настало з 10.04.2019.
Однак, відповіді на зазначену вимогу позивача відповідачем не надано, а в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості перед позивачем у розмірі 467 988,36 грн. за виконані позивачем роботи згідно із договором.
Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення 467 988,36 грн. заборгованості є такою, що відповідає нормам законодавства, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 06.07.2018 по 12.06.2019 у розмірі 13 154,95 грн. та інфляційні втрати за липень 2018р. - травень 2019р. у розмірі 44 787,03 грн.
Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, враховуючи встановлення факту прострочення з 10.04.2019, здійснивши перерахунок сум 3% річних та інфляційних нарахувань, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми 3% річних у розмірі 2 461,75 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 7 988,56 грн., є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 84 494,27 грн., апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Пунктом 12.3 договору передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання обов`язків за договором, в тому числі порушення строків оплати, передбачених договором, відповідач сплачує позивачу за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від недоплаченої суми.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за період з 06.07.2018 по 06.01.2019, натомість, як встановлено вище, прострочення настало з 10.04.2019, таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають.
Також апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо відмови у стягненні з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000,00 грн., враховуючи наявність лише попереднього (орієнтовного) розрахунку таких витрат, натомість ані акту виконаних робіт/наданих послуг, ані рахунку, виставленого адвокатом, позивачем не надано.
Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Щодо акту звіряння взаємних розрахунків за період 2018 рік між позивачем та відповідачем за договором № 02.16.053-ОД від 01.09.2016, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із застосованою господарським судом першої інстанції правової позиції Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладену у постанові №   910/1389/18 від 05.03.2019 про те, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. 
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Натомість, з акту звіряння взаємних розрахунків не вбачається, якою особою від імені відповідача він підписаний.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що первинним документом є документ, який фіксує факт здійснення господарських операцій (ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"); для контролю та впорядкованості оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи, отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ не належить до первинних документів бухгалтерської звітності, а тому даний акт не може слугувати належним та допустимим доказом наявності чи відсутності заборгованості відповідача перед позивачем.
Щодо доводів скаржника про те, що позивач неякісно та не в повному обсязі виконав роботи за договором та про те, що порушено термін виконання робіт, апеляційний господарський суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідачем не надано доказів невиконання позивачем та неякісного виконання позивачем робіт за договором, враховуючи також той факт, що за умовами п. 4.1.2 договору, якщо позивач своєчасно не почав виконання робіт чи здійснює їх настільки повільно, що закінчення виконання робіт в строк стає неможливим, відповідач має право відмовитись від договору та вимагати відшкодування збитків, натомість матеріали справи не містять звернення відповідача до позивача із претензіями щодо невиконання або несвоєчасного виконання робіт за договором, не містять матеріали справи і доказів відмови відповідача від договору.
Твердження скаржника про те, що позивачем не виконано або несвоєчасно виконано роботи за договором є голослівним та спростовується наявними матеріалами справи № 910/7769/19.
Посилання відповідача на те, що позивачем збільшено вартість робіт без укладення додаткової угоди є безпідставним, оскільки згідно із п. 3.3 договору необхідність укладати додаткову угоду до договору виникає лише при виникненні необхідності виконання додаткових робіт за договором. 
В ч.ч. 1, 3 ст. 853, ч. 1 ст. 854 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові; якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі; якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника; якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. 
Отже, нормами чинного законодавства надано право замовнику відмовитись від оплати виконаних робіт лише у разі, якщо роботу не виконано належним чином, проте із матеріалів справи не вбачається того, що відповідачем було виявлено недоліки у виконаній позивачем роботі.
Також, умовами договору сторони не передбачили будь-яких вимог щодо форми акту, або перелік посадових осіб, які мають повноваження приймати виконані роботи та складати акти приймання-передачі виконаних робіт за договором.
Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Доказів того, що позивачем виконано роботи за договором не належним чином та відсутності заборгованості перед позивачем, відповідачем не надано.
З огляду на вищевикладене, правові підстави для часткового скасування рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі 910/7769/19 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс", відсутні.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/7769/19.
Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.  
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.
З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс", згідно із ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/7769/19 залишити без змін.
3. Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Просперітатіс".
4. Справу № 910/7769/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Повний текст постанови складено 20.01.2020.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                В.В.  Сулім

                                                                                Б.О. Ткаченко