ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2020 року 
м. Київ
справа №233/5930/16-а
адміністративне провадження №К/9901/17767/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Стеценка С.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 233/5930/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Костянтинівське ОУ ПФУ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів Сухарька М.Г., Ястребової Л.В., - 
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 28.11.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
визнати незаконними дії Костянтинівського ОУ ПФУ щодо відмови провести перерахунок виплачених коштів з урахуванням індексу інфляції за період з 01.07.2015 по 30.04.2016; 
зобов`язати Костянтинівське ОУ ПФУ провести перерахунок виплачених коштів з урахуванням індексу інфляції за період з 01.07.2015 по 30.04.2016 згідно із Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі - Порядок № 159).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до судового рішення йому проведено перерахунок пенсії за період з 01.07.2015 по 30.04.2016  із збільшенням розміру пенсії на 364, 69 грн щомісячно. В зв`язку із інфляцією, несвоєчасно виплачена пенсія підлягає індексації, проте відповідачем протиправно було відмовлено у перерахунку грошових коштів за вказаний період з урахуванням індексу інфляції.
2. Костянтинівський районний суд Донецької області постановою від 13.02.2017 частково задовольнив позовні вимоги:
зобов`язав Костянтинівське ОУ ПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію, передбачену Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) за порушення строків виплати частини пенсії за період з 01.07.2015 по 30.04.2016;
в задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
3. Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.04.2017 скасував рішення суду першої інстанції, а позовну заяву залишив без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на час звернення до суду із позовом; далі - КАС України). 
4. 01.06.2017  ОСОБА_1  звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і залишити в силі постанову Костянтинівського міськрайонного суду від 13.02.2017.
5. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 07.06.2017 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
6. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.
7. Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
8. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).
9. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12.06.2019 № 726/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М.І. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 №13), що унеможливлює його участь у розгляді даної справи.
10. Протоколом розподілу справи від 13.06.2019 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Рибачук А.І. - головуючий суддя, судді: Бучик А.Ю.,        Стеценко С.Г.
11. Ухвалою судді Верховного Суду від 18.06.2019 прийнято зазначену справу до провадження.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12. Суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Костянтинівському ОУ ПФУ як одержувач пенсії по інвалідності ІІ групи захворювання, пов`язаного з проходженням служби в МВС згідно із Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».
Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05.02.2016 у справі № 233/6802/15-а, яка набрала чинності 04.04.2016, позов         ОСОБА_1 до Костянтинівського ОУ ПФУ задоволено:
визнано неправомірними дії Костянтинівського ОУ ПФУ щодо відмови при призначенні пенсії для розрахунку її розміру врахувати страховий стаж та заробітну плату за період роботи з 23.12.2014 по 30.06.2015;
зобов`язано пенсійний орган врахувати при призначенні пенсії ОСОБА_1 страховий стаж та заробітну плату за період роботи з 23.12.2014 по 30.06.2015 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , починаючи з 01.07.2015.
На виконання зазначеної постанови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05.02.2016 відповідачем проведено перерахунок пенсії         ОСОБА_1 за період з 01.07.2015 року по 30.04.2016 із збільшенням за кожний місяць розміру пенсії на 364, 69 грн.
Донарахована за судовим рішенням сума пенсії за період з 01.07.2015 по 30.04.2016 була виплачена позивачу в травні 2016 року.
Також, суди встановили, що листом від 17.05.2016  № 10141/03-17-12 відповідач повідомив позивача, зокрема про те, що на виконання судового рішення розмір пенсії позивача обчислено та виплачується згідно із діючим законодавством України. Також запропоновано позивачу повідомити пенсійний орган на підставі якого законодавчого документа Костянтинівське ОУ ПФУ повинно провести перерахунок виплачених йому коштів за період з 01.07.2015 по 30.04.2016 з урахуванням індексу інфляції.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо непроведення перерахунку виплачених йому коштів за період з 01.07.2015 по 30.04.2016 з урахуванням індексу інфляції, звернувся до суду з даним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ  
13. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що частина пенсії позивача у розмірі 364, 69 грн за період з 01.07.2015 по 30.04.2016 виплачена з порушенням строків її виплати, тому відповідно до Закону № 2050-III та Порядку №159, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за порушення строків виплати пенсії. 
При цьому суд першої інстанції відхилив доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом з огляду на їх безпідставність, оскільки про ненарахування та невиплату компенсації втратити частини пенсії дізнався з листа відповідача від 17.05.2016 № 10141/03-17-12, а до суду з позовом звернувся 28.11.2016, тобто в межах строків, встановлених статтею 99 КАС України (у редакції, яка діяла на час звернення до суду із позовом).
14. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи даний позов без розгляду, виходив із того, що позивач про порушення свого права дізнався 17.05.2016 з листа Костянтинівського ОУ ПФУ, а з позовом на захист порушених прав позивач звернувся тільки 28.11.2016, тобто поза межами шестимісячного строку звернення до суду. Поважних причин пропуску строку позивач не навів, з клопотанням про поновлення строку звернення до суду не звертався. 
При цьому, суд апеляційної інстанції також зазначив, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом № 2050-III, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.
IV ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
15. Касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивував тим, що хоча виплата, яка йому була проведена пенсійним органом на виконання судового рішення була разовою, проте в цю разову виплату входили нарахування невиплаченої йому пенсії за 6 місяців. Також ОСОБА_1 наголосив на тому, що він не міг саме 17.05.2016 отримати відповідь відповідача від 17.05.2016, з якої він дізнався про порушене своє право, оскілки цією датою вона була зареєстрована, а надіслана засобами поштового зв`язку. Вказану відповідь ним було отримано 28.05.2016. Відтак, звертаючись до суду з позовом 28.11.2016, не було пропущено шестимісячний строк звернення до суду.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
13. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України [в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі»; далі - Закон № 460-IX )], колегія суддів виходить із такого.
14. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15. Так, відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
16. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
17. Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
18. Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
19. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені й у статті 123 КАС України (в редакції, яка діє з 15.12.2017), за правилами частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
20. У справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції, залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, виходив із того, що позивач про порушення свого права дізнався з листа Костянтинівського ОУ ПФУ від 17.05.2016, а з позовом звернувся тільки 28.11.2016.
21. Колегія суддів вважає такий висновок передчасним, оскільки законодавець пов`язує початок перебігу строку звернення до суду із днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
22. У своїй позовній заяві ОСОБА_3 наголошував про те, що відповідь відповідача від 17.05.2016, з якою він дізнався про порушене своє право, він отримав у червні 2016 року.
23. Як видно із листа Костянтинівського ОУ ПФУ від 17.05.2016 № 10141/03-17-12 пенсійний орган надавав відповідь на письмове звернення позивача від 10.05.2016.
24. Колегія суддів зазначає, що присвоєння листу пенсійного органу відповідної дати (17.05.2016) та номеру ще не свідчить про те, що цей лист позивач отримав саме 17.05.2016, оскільки поштові пересилання займають відповідний проміжок часу.
25. Таким чином, суди попередніх інстанцій даючи оцінку строку звернення позивача до суду, не встановили на підставі належних доказів коли позивач отримав лист Костянтинівського ОУ ПФУ від 17.05.2016 № 10141/03-17-12, з якого дізнався про порушення відповідачем його права, щостало підставою для звернення до суду.
26. При цьому, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на усталену судову практику Верховного Суду України (зокрема, постанова від 19.12.2011 у справі № 6-58цс11) та Верховного Суду (зокрема, постанова від 03.07.2018 у справі № 521/940/17 та постанова від 15.08.2019 у справі № 674/24/17), відповідно до якої нормативне регулювання компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
27. Також, колегія суддів зазначає, що вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11    КАС України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді першої інстанції), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 КАС України (в редакції, яка діє з 15.12.2017), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
28. За змістом частини першої та другої статті 341 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом № 460-IX) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
29. Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин, прийняті у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можна вважати законними та обґрунтованими.
30. Згідно із частиною другою статті 353 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом № 460-IX) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
31. Отже, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -  
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.02.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 скасувати, а справу  № 233/5930/16-а направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
А.І. Рибачук
А.Ю. Бучик 
 С.Г. Стеценко ,
Судді Верховного Суду