Справа № 134/1015/18
Провадження № 22-ц/801/302/2020
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року	Справа № 134/1015/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В.В., 

учасники справи:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «КБ «Фінансовий партнер»,

відповідач – ОСОБА_1 , 

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу №134/1015/18 за апеляційною скаргою адвоката Кириченка Романа Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Зарічанського В. Г. у залі суду, повне судове рішення складено 21 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Товариство з обмеженою відповідальністю «КБ «Фінансовий партнер» (далі – ТОВ «КБ «Фінансовий партнер», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до умов договору № КД/Ф/2014-4 від 15 квітня 2014 року, укладеного між сторонами, відповідач отримав кредит у розмірі 222 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,00% на рік з кінцевим терміном повернення до 15 червня 2014 року. Додатковим договором про внесення змін до договору про надання споживчого кредиту збільшено строк дії договору до 16 липня 2014 року.

Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 03 липня 2015 року стягнуто з відповідача на користь ТОВ «КБ «Фінансовий партнер» заборгованість за кредитним договором, що утворилася станом на 01 червня 2015 року, яка складається з: 102 501 грн – заборгованість за кредитом, 26 199, 62 грн – заборгованість по процентам, 49 161, 50 грн – пеня, на загальну суму 177 862, 72 грн та 1 778 судового збору. 

Указане рішення виконане відповідачем у примусовому порядку 05 травня 2017 року.

Зазначає, що оскільки зобов`язання по поверненню кредиту було виконано позичальником лише 05 травня 2017 року, то у період з 01 червня 2015 року по 05 травня 2017 року банком нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами та пеня.

За таких обставин, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка утворилася станом на 04 травня 2017 року, на загальну суму 149 295, 59 грн, яка складається з: 98 710, 43 грн – заборгованість по відсоткам та 50 585, 16 грн – пеня.

Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КБ «Фінансовий партнер» зазначену суму заборгованості.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 03 липня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

До початку підготовчого судового засідання представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, у якій він, обґрунтовуючи свої вимоги, з посиланням на статтю 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь суму за період з 26 липня 2015 року до 04 травня 2017 року у розмірі 112 763, 92 грн, з яких: 90 987, 72 – відсотки річних та 21 776, 20 грн – сума інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року позов задоволено. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КБ «Фінансовий партнер» заборгованість у сумі 112 763, 92 грн, з яких: 90 987, 72 грн – відсотки річних та 21 776, 20 грн – сума інфляційних втрат.

Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив із того, що боржник прострочив виконання зобов`язання, а тому зобов`язаний сплатити суму встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 50 процентів річних від простроченої суми, розмір яких обумовлений сторонами у кредитному договорі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
       
У грудні 2019 року адвокат Кириченко Р. Ю. в інтересах  ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 січня 2020 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою адвоката Кириченка Р. Ю. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області, надано позивачеві строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою суду від 21 січня 2020 року справу призначено до розгляду на 13 лютого 2020 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що позивачем без наведення відповідних обґрунтувань змінено період нарахування процентів за користування коштами та інфляційних втрат.

Крім того, подаючи заяву про зменшення позовних вимог позивач фактично змінив предмет та підставу позову, при цьому така зміна відбулася з порушенням норм процесуального законодавства без подання відповідної письмової заяви.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, тому такі вимоги задоволенню не підлягають. 

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Мельничук І. В. в інтересах ТОВ «КБ «Фінансовий партнер», указувала на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норму матеріального права, як підлягала застосуванню. 

Також указувала на необґрунтованість мотивів відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 15 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансовий партнер» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № КД/Ф/2014-4, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 222 000 грн зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 25,00% на рік з кінцевим терміном повернення до 15 червня 2014 року (а. с. 5-8).

Додатковим договором про внесення змін № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 16 червня 2014 року збільшено строк дії договору до 16 липня 2014 року.

За умовами додаткового договору сторони виклали пункт 3.1. кредитного договору в новій редакції, яким, зокрема, передбачили, що у разі невиконання зобов?язань по погашенню кредиту в строк, обумовлений в п. 1.2 договору заборгованість позичальника вважається простроченою. У такому випадку позичальник, починаючи з 17 липня 2014 року, до дня фактичного погашення позикової (основної) заборгованості сплачує банку проценти за користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 50, 00 процентів річних (а. с. 10). 

Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 03 липня 2015 року стягнуто з відповідача на користь ТОВ «КБ «Фінансовий партнер» заборгованість за кредитним договором, що утворилася станом на 01 червня 2015 року, яка складається з: 102 501 грн – заборгованість за кредитом, 26 199, 62 грн – заборгованість по процентам, 49 161, 50 грн – пеня, на загальну суму 177 862, 72 грн та 1 778 судового збору.

Указане рішення виконане ОСОБА_1 у примусовому порядку 05 травня 2017 року.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума, що підлягає стягненню з  ОСОБА_1 , на користь позивача за період з 26 липня 2015 року до 04 травня 2017 року становить 112 763, 92 грн, з яких: 90 987, 72 грн – відсотки річних та 21 776, 20 грн – сума інфляційних втрат.

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається судом апеляційної інстанції на підставі статті 369 ЦПК України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України процентів річних, встановлених кредитним договором у розмірі 50 % та інфляційних втрат, нарахованих за період з 26 липня 2015 року по 04 травня 2017 року за невиконання боржником грошового зобов`язання, що пов`язане із отримання ним кредитних коштів, підтвердженого рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. 

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

Отже, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 03 липня 2015 року про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, що утворилася станом на 01 червня 2015 року, яка складається з: 102 501 грн – заборгованість за кредитом, 26 199, 62 грн – заборгованість по процентам, 49 161, 50 грн – пеня, на загальну суму 177 862, 72 грн.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Викладене узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Рішенням суду на користь позивача стягнуто з відповідача кошти, які останній не сплатив. 

Відтак, спір стосується порушення грошового зобов`язання, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат і 50 процентів річних, адже саме такий розмір процентів встановлений сторонами у договорі.

Також колегія суддів погоджується з розрахунком сум, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі статті 625 ЦК України.

Наданий розрахунок відповідачем не спростовано. 

При цьому позивачем правильно визначено період, за який підлягають нарахуванню суми, передбачені статтею 625 ЦК України з огляду на таке.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Так, інфляційні нарахування здійснюється на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу такого місяця.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів. 

З матеріалів справи слідує, що сторони в договорі передбачили збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу та встановили проценти у розмірі 50% річних.

Нарахування таких сум було здійснено позивачем з урахуванням рекомендацій судів вищих інстанцій.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. 
Доводи апеляційної скарги щодо того, що подаючи заяву про зменшення позовних вимог позивач фактично змінив предмет та підставу позову, при цьому така зміна відбулася з порушенням норм процесуального законодавства, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки така заява позивачем подана у строк та у порядку, встановленому статтею 49 ЦПК України і їй надана належна правова оцінка судом першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Щодо судових витрат 

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 – 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кириченка Романа Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок відповідача.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                     С. К. Медвецький

Судді:                                                                   С. Г. Копаничук 

В. В. Оніщук