УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 січня 2020 року
м. Київ
справа № 371/1642/18
провадження № 51 – 5564 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року,
встановив:
За вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 11 квітня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Богуславського районного суду від 23 березня  2018 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі. 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь  потерпілої ОСОБА_5 відшкодування матеріальних збитків в сумі 6541.67 грн.
Київський апеляційний суд  ухвалою  від 20 червня 2019 року вирок місцевого суду залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості просить скасувати вирок місцевого та ухвалу апеляційного судів та призначити покарання з випробуванням із застосуванням статей 75, 76 КК.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування вироку місцевого та ухвали апеляційного судів з підстав невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особівнаслідок суворості, обмежився загальними фразами про допущення місцевим та апеляційним судами таких порушень. При цьому, засуджений не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даними про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65 КК у їх взаємозв`язку.
Крім того, касаційна скарга  ОСОБА_4 не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Відповідно до ст. 427 ч. 3 КПК якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.  
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 427 КПК, касаційна скарга підписується особою, яка її подає. Проте усупереч зазначеним вимогам, подана касаційна скарга не підписана ОСОБА_4 .
Також, усупереч положенням ч. 5 ст. 427 КПК засуджений  ОСОБА_4 не долучив до касаційної скаргизавірених належним чином копій оскаржуваних судових рішень.
 
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК, вона не надала усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою. 
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                     ОСОБА_3