У х в а л а  
і м е н е м  У к р а ї н и
 
27 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 127/19862/19
провадження № 61-1237 ск 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду від 10 вересня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року в справі за заявою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,
 
В с т а н о в и в:
 
У липні 2019 року  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1  про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет на веб-сайтах marionetki.net та persona.top опубліковані статті про позивачів та групу компаній PEKOM. За змістом даних статей позивачів названо «шахраями». Автором даних статей є ОСОБА_1 , який навмисно подав інформацію у вибраний ним спосіб аби читачі дійсно вважали позивачів такими, що порушують законодавство України. Дана інформація є недостовірною, такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивачів, є звинуваченням їх у вчиненні злочину.   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять суд визнати протиправними дії ОСОБА_1 щодо поширення про них недостовірної інформації: нібито вони є шахраями; їхні дії мали злочинний умисел; ними вчинені протиправні та шахрайські дії; їм вручено підозру у вчиненні шахрайських дій; вони перебувають у розшуку; щодо ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження і він є членом міжнародної організованої злочинної групи; визнати недостовірною інформацію, поширену на веб-сайтах marionetki.net, persona.top у конкретно вказаних статтях; зобов`язати відповідача видалити вказані у позові статті, відео та спростувати поширену в них недостовірну інформацію конкретно вказаним шляхом щодо кожного відповідно способу поширення вказаної інформації; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошові кошти на відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн кожному.
 
09 серпня 2019 року представником позивачів - ОСОБА_4 ., подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 обмежити доступ для всіх користувачів мережі Інтернет до вказаних у цій заяві статей та відео, заборонити вказаним у заяві суб`єктам господарювання та іншим таким суб`єктам, які здійснюють забезпечення доступу користувачів до мережі Інтернет в Україні, забезпечувати доступ користувачам Інтернет на території України до зазначених у заяві статей та відео. 
 
Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити ефективне виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивачів.
 
Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено: зобов`язано ОСОБА_1 обмежити доступ для всіх користувачів мережі Інтернет за відповідними посиланнями до: статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»; статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»; статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»; статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» ; статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»; відео під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»; відео під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2».; заборонено товариству з обмеженою відповідальністю  «ІНТЕРТЕЛЕКОМ», публічному акціонерному товариству «УКРТЕЛЕКОМ», приватному акціонерному товариство «КИЇВСТАР», товариству з обмеженою відповідальністю «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ», приватному акціонерному товариству «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ», товариству з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ СП»; товариству з обмеженою відповідальністю «ФРІНЕТ», приватному акціонерному товариству «ФРІНЕТ», товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «ФРІНЕТ», приватному акціонерному товариству «ДАТАГРУП», групі компаній ТМ «Тріолан», а саме, товариству з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «ТРІОЛАН», товариству з обмеженою відповідальністю «ТІМ-ТРІОЛАН», товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІОЛАН», товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІОЛАН ПЛЮС», товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІОЛАН БІЗНЕС», товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІОЛАН ТРЕЙД», товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІОЛАН СІСТЕМС»; товариству з обмеженою відповідальністю «ТРІОЛАН.МАНІ»; групі компаній Ланет Нетворк, а саме, товариству з обмеженою відповідальністю «МЕРЕЖА ЛАНЕТ», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАНЕТ КИЇВ», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАНЕТ-СЕРВІС», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАНЕТ ЛТД», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАНЕТ КЛІК», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАНЕТ ГРУП», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАНЕТ СХІД», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАНЕТ ЗАХІД», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАНЕТ ТЕЛЕКОМ», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАНЕТ БІЗНЕС», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАНЕТ КОМ», товариству з обмеженою відповідальністю «БІЛІНК», товариству з обмеженою відповідальністю «ВФ Україна», товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАЙФСЕЛЛ» та іншим суб`єкти господарювання, які здійснюють забезпечення доступу користувачів до мережі Інтернет в Україні, забезпечувати доступ користувачам мережі Інтернет на території України до зазначених вище статей та відео.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю  «ЛАЙФСЕЛЛ», приватного акціонерного товариства «ВФ Україніа», приватного акціонерного товариства  «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ», товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ» задоволено: ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року, в частині щодо заборони ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ», ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ», ТОВ «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ» забезпечувати доступ користувачам мережі Інтернет на території України до зазначених в ухвалі статей та відео, скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено узадоволенні заяви представника позивачів - ОСОБА_4. , про забезпечення позову щодо ТОВ «ЛАЙФСЕЛЛ», ПрАТ «ВФ Україніа», ПрАТ «ФАРЛЕП-ІНВЕСТ», ТОВ «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ»; в іншій частині ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня         2019 року залишено без змін.
 
13 січня 2020 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду      від 10 вересня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду        від 11 грудня 2019 року. Повний текст рішення суду апеляційної інстанції складений 16 грудня 2019 року.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Вінницького міського суду від 10 вересня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року, і направити справу до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки, вони розглянули заяву про забезпечення позову та подану ним апеляційну скаргу за відсутності учасників справи. Також, на думку ОСОБА_1 , дані заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та їх застосування фактично вирішує спір по суті. Крім цього, заявник вважає, що заборона доступу користувачів мережі Інтернет до певних фотоматеріалів та відеоматеріалів порушує права цих осіб на доступ до даної інформації.
 
Відповідно до частини третьоїстатті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
 
Згідно частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений встановленням обов`язку вчинити певні дії.
 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини її звернення.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову Вінницький міський суд в своїй ухвалі від 10 вересня 2019 року виходив із того, що вжиття відповідних заходів забезпечення позову здійснюється з метою забезпечення виконання рішення суду у випаду ухвалення такого судом на користь позивачів.
 
Вінницький апеляційний суд у постанові від 11 грудня 2019 року, відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції у відповідній частині також вказував на обґрунтоване та правомірне забезпечення позову, зважаючи на предмет спору, яке здійснено з метою забезпечення ефективного, дієвого і результативного захисту права та інтересів позивачів у випадку задоволення позову та для уникнення унеможливлення виконання у майбутньому рішення у даній справі, якщо таке буде ухвалене не користь позивачів. При цьому, задовольняючи апеляційні скарги інших апелянтів, які не є учасниками справи та права і обов`язки яких було порушені відносно кожного з них у відповідній частині ухвалою суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд зазначив, що дані юридичні особи не є учасниками справи та не мають фактичної можливості виконати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову в частині, що стосується кожного з них, а тому прийшов до висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції в частині що стосується відповідних юридичних осіб.
 
Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, викладеними в нескасованій частині ухвали Вінницького міського суду від 10 вересня 2019 року та постанові Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року щодо необхідності забезпечення позову у даній справі відповідним чином, з метою ефективного та дієвого захисту права та інтересів позивачів у разі задоволення позову, оскільки невжиття таких заходів може утруднити, зробити неефективним або унеможливити виконання рішення суду в даній справі, якщо таке буде ухвалене на користь позивачів.
 
При цьому, Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій правомірно врахували, що між сторонами має місце спір з приводу захисту честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди у зв`язку із оскарженням позивачами достовірності розповсюдженої відповідачем інформації, доступ до якої має необмежене коло осіб, а тому суди правильно виходили із того, що до часу встановлення правдивості відповідної інформації та з метою забезпечення ефективного виконання рішення суду у даній справі, якщо таке буде ухвалене на користь позивачів, наявна необхідність обмеження доступу будь-яких третіх осіб до даної інформації.
 
Колегія суддів погоджується із відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, і також вважає, що застосовані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами і такі заходи забезпечення позову у даному випадку не порушують жодних прав відповідача, оскільки жодним чином не обмежують його професійну діяльність.
 
На думку колегії суддів, зважаючи на предмет та підстави позову, а також враховуючи мотиви подання представником позивачів відповідної заяви, судами першої та апеляційної інстанцій відповідні заходи забезпечення позову у даній справі застосовані правомірно, обґрунтовано та з метою забезпечення виконання рішення суду, якщо таке буде винесене на користь позивачів, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неефективного захисту або унеможливлення поновлення законних прав та інтересів позивачів, а також призвести до неналежного виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
 
Верховний Суд не приймає до уваги доводи касаційної скарги, що відповідні заходи забезпечення позову порушують права та інтересів інших осіб, оскільки у даному випадку вони є недоведеними. При цьому, слід зазначити, що будь-яка особа не обмежена правом на звернення до суду із відповідною заявою в порядку, визначеному, зокрема ЦПК України, якщо вона вважає свої певні права порушеними у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.
 
Також суд критично оцінює доводи заявника касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права у зв`язку із неповідомленням учасників справи про розгляд даної заяви, оскілки суд першої інстанції діяв відповідно до вимог частини першої статті 153 ЦПК України. Разом із цим, як вбачається із змісту рішення суду апеляційної інстанції, суд належним чином повідомляв учасників справи та осіб, які подали апеляційні скарги, про дату і час відповідного судового засідання, та розглядав дану справу за участю з`явившихся осіб, зокрема і заявника ОСОБА_1 , забезпечивши реалізацію ними свого прав на участь в судовому засіданні та надання пояснень у справі.
 
При цьому, колегія суддів зауважує, що подана касаційна скарга фактично не містить належних доводів заявника щодо того, яким чином оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій порушують його права та інтереси, за винятком наявності у нього зобов`язання вчинити певні дії.
 
Зазначені ОСОБА_1 у його касаційній скарзі інші аргументи колегія суддів також вважає необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях.
 
У відповідності до пункту 2 частини четвертої статті  394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
В силу пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
 
З касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. 
 
Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду від 10 вересня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 грудня 2019 року в справі за заявою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         В. М. Ігнатенко

 
                                                                                                                      В. С. Жданова

 
                                                                                                                      В. О. Кузнєцов