П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/256/19	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Скрипченка В.О., Танасогло Т.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення - 20.03.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу, - 

В С Т А Н О В И В:
17.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДФС в Івано-Франківській області, в якому, просив суд визнати протиправним та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018р. №Ф-58568-52 в сумі 15819,54 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що спірна вимога податкового органу є неправомірною та безпідставною, оскільки він ще з 1997 року припинив свою підприємницьку діяльність, здав свідоцтво про державну реєстрацію СПД - фізичної особи та з того часу не подає до фіскальних органів ані звіти, ані будь-які декларації, а також не є зареєстрованим в ЄДР ЮО та ФОП, а тому, відповідно, не є ні фізичною особою - підприємцем, ні платником ЄСВ в розумінні Закону України №2464.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано Вимогу ГУ ДФС в Івано-Франківській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-58568-52 від 06.11.2018 року про сплату ОСОБА_1 боргу в сумі 15819,54 грн.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ ДФС в Івано-Франківській області 23.04.2019р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2019 року  вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2019 року по вищезазначеній апеляційній скарзі відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Згідно із п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
29.10.1997 року Коломийською міською радою позивача ОСОБА_1 зареєстровано фізичною особою - підприємцем та цього ж дня взято на облік у Коломийській ДПІ Коломийського управління ГУ ДФС України в Івано-Франківській області.
Оскільки позивач фактично не здійснював ніякої підприємницької діяльності, то він протягом 1 (одного) місяця з моменту реєстрації припинив свою діяльність шляхом подання заяви до виконкому Коломийської міської ради Івано-франківської області та здачі оригіналу Свідоцтва про державну реєстрацію СПД.
Державна податкова інспекція в місті Коломия також була сповіщена про припинення позивачем підприємницької діяльності ще у 1997 році.
З 1997 року по теперішній час ОСОБА_1 не займається підприємницькою діяльністю і не подає до фіскальних органі будь-які звіти чи декларації, а також не є зареєстрованим в ЄДР ЮО та ФОП.
Проте, 06.11.2018 року ГУ ДФС України в Івано-Франківській області сформовано вимогу №Ф-58568-52 про сплату боргу (недоїмки), згідно якої за ОСОБА_1 станом на 31.10.2018 року рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені, яка становить 15819 грн. 54 коп.
27.12.2018 року вказана вище Вимога №Ф-58568-52 від 06.11.2018 року була направлена на поштову позивача рекомендованим листом (трек-номер Коломия-3 №7820320664929) та отримана останнім 03.01.2019 року. 
Не погоджуюсь з такими діями та рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірної вимоги відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
А згідно із вимогами ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Так, даний спір у цій справі фактично виник у зв`язку із формуванням та направленням податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) через несплату єдиного соціального внеску відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р. (зі змін. та доп.).
Як слідує зі змісту положень п.2. ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Взяття на облік осіб, зазначених у п.п.1,4 та 5-12 ч.1 ст.4 вказаного Закону №2464 здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано до судів 2-х інстанцій жодних доказів внесення таких відомостей щодо позивача до реєстру страхувальників, а також не надано і будь-яких доказів стосовно підстав постановлення (поновлення) позивача на облік в органі ДФС - 05.01.2014 року.
Так, відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.4 цього ж Закону №2464, «платниками єдиного внеску» - є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Зняття ж з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах 2,5,7 п.п.1,4 ч.1 ст.4 цього ж Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці 6 п.п.1,5 ч.1 ст.4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці 8 п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, - за їхньою заявою (п.4 ч.1 ст.5 Закону №2464).
Судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що 29.10.1997 року Коломийською міською радою позивача було зареєстровано фізичною особою-підприємцем та в той же день взято на податковий облік у Коломийській ДПІ Коломийського управління ГУ ДФС України в Івано-Франківській області відповідно наданої відповідачем картки реєстраційних даних. 
Так, як зазначає ОСОБА_1 в своєму адміністративному позові, оскільки він фактично не здійснював ніякої підприємницької діяльності, то він, протягом 1 (одного) місяця з моменту реєстрації, припинив свою діяльність подавши відповідну заяву до виконкому Коломийської міської ради Івано-франківської області та здавши оригінал свого Свідоцтва про державну реєстрацію СПД.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, Державна податкова інспекція в м.Коломия також була сповіщена про припинення позивачем підприємницької діяльності ще у 1997 році.
Проте, як видно з матеріалів справи, у картці реєстраційних даних не міститься жодної відповідної відмітки про припинення позивачем підприємницької діяльності.
Слід зазначити, що відповідно до вимог ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Так, в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №24198824 від 04.01.2019 року, виготовлений КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради», з якого вбачається, що у Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Гайдамака О.Г. не зареєстрований.
За результатами безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за запитами 2659408951 (ІПН позивача) та за ПІБ позивача, жодної інформації теж не знайдено.
Вищезазначені обставини, на думку суду, свідчать про те, що позивач дійсно не здійснює підприємницьку діяльність та дійсно не є фізичною особою-підприємцем.
06.12.2016 року Законом України №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено низку змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які набрали чинності з 01.01.2017 року, а саме, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
Як зазначає відповідач, спірна заборгованість фактично виникла у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 сум єдиного внеску за 2017 рік та 3 (три) квартали 2018 року у загальному розмірі 15 819,54 грн., в т.ч.: 2017 рік (704 грн. х 12 місяців = 8448 грн.), 1 квартал 2018р. (819,06 грн. х 3 місяці = 2457,18 грн.), 2 квартал 2018р. (819,06 грн. х 3 місяці = 2457,18 грн.), 3 квартал 2018 р. (819,06 грн. х 3 місяці = 2457,18 грн.).
Тобто, податковий орган, в даному випадку, фактично нараховує заборгованість починаючи тільки з 01.01.2017 року, т.ю. після набрання чинності Законом України №1774.
Разом з тим, як слідує зі змісту  приписів ч.3 розділу 6 «Порядку стягнення заборгованості з платників Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. №449, зареєстр. в МЮ України 07.05.2015р. за №508/26953), органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадках, передбачених абзацами 3 та/або 4 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пп.3, 4 (відносно позивача), 6 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Формується ж Вимога про сплату боргу (недоїмки) на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Крім того, Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (п.4 ч.3 розділу 6 №449).
Таким чином, з вищевикладених норм діючого законодавства вбачається, що вимога про сплату боргу формується за сукупності підстав - актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.
Проте, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, критично ставиться до наданої відповідачем копії картки платника податків (витяг з АІС ДФС України "Податковий блок"), оскільки, в ній відображені лише операції за період 09.02.2018р. по 31.10.2018р. та загальна сума заборгованості складає 15 819,54 грн., хоча при розрахунку заборгованості податковим органом врахована несплата внеску і за 2017 рік.
Так, чинним законодавством єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22% до визначеної бази нарахування єдиного внеску.
Як зазначає відповідач у своєму відзиві, він розраховує, що мінімальна сума єдиного внеску для за 2017 рік складатиме 704 грн., відповідно за 2017 рік заборгованість по несплаті внеску складає 704 грн. х 12 міс. та дорівнює 8448 грн.
Відповідно до правової позиції відповідача, позивач ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати єдиний внесок саме з 01.01.2017 року та заборгованість зі сплати внесків повністю включає весь 2017р.
Однак, при цьому, слід зазначити, що жодної інформації АІС ДФС України "Податковий блок" за 2017 рік Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області не надано.
Як передбачено п.1 розділу 7 «Фінансові санкції» Інструкції №449, за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
Так, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20% своєчасно не сплачених сум.
Розрахунок же цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.
Проте, як вже зазначалося вище, відповідачем не надано до суду розрахунку санкцій, здійсненого відповідно до Інструкції №449.
Таким чином, з врахуванням викладених обставин, суд 2-ї інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не доведено наявність у позивача (який ще у 1997р. здав своє свідоцтво про реєстрацію до органів місцевої влади, які на той час здійснювали реєстрацію припинення підприємницької діяльності) обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску, а відтак, оскаржувана вимога №Ф-58568-52 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 15819,54 грн. дійсно підлягає скасуванню, як протиправна.
До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.195,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15.01.2020р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                             Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                            В.О. Скрипченко 

                                                                                                Т.М. Танасогло