ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2492/19                                                                     Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 січня 2020 року                                                                             м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
    
  ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» звернулось до суду з позовною заявою до Офісу великих платників ДФС, в якій просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0009734103 від 03.12.2018 про зменшення від`ємного значення сум податку на додану вартість у сумі 272306 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Катеринопільський елеватор» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308  КАС України,  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопілький елеватор» зареєстроване як юридична особа 30.06.2004 та перебуває на обліку у Офісі великих платників податків ДФС, здійснює господарську діяльність за КВЕД 10.41, 10.91, 46.21, 81.30, 47.11, 49.41, 52.10.
19.10.2018 наказом відповідача № 1956, призначено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, по декларації за серпень 2018 з урахуванням уточнюючих розрахунків з метою перевірки відповідальності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.
За результатами документальної позапланової перевірки позивача, відповідачем складено акт від 19.11.2018 № 3528/28-10-41-03/32580463, яким зафіксовано порушення п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за липень 2018 року в сумі 272306 грн. 33 коп.
На підставі акта перевірки від 19.11.2018, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.12.2018 № 0009734103.
Не погоджуючись з правомірністю податкового повідомлення-рішення від 03.12.2018              № 0009734103, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, товариство звернулось до суду за захистом своїх прав.
          Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що взаємовідносини між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ТОВ «Агро-Зевс», що відображені в декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року на суму ПДВ 272306,33 грн, які в свою чергу зараховуються до податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду ряд. 21 декларації не підтверджено у зв`язку з: 1) недостатньої кількості ріллі; 2) недостатньої кількості трудових ресурсів; 3) формування сумнівного податкового кредиту; 4) відсутності видаткової накладної, товарно-транспортної накладної та складської квитанції відповідно до податкової накладної від 19.07.2018 № 11.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до положень п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Нормами п. 198.2 ст. 198 ПК України, передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Так, абз. 1 п. 198.6 ст. 198 ПК України, передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. (п. 201.8)
Відповідно до норм п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Положеннями п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі по тексту також - Закон України № 996-ХІ).
Первинний документ - це будь-який документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків та визначення бази оподаткування податком на прибуток підприємств.  
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.
Слід зазначити, що дослідженню підлягають не лише договори укладені з контрагентами, а також інші укладені на їх реалізацію первинні документи, пов`язані з їх виконанням та які належить складати залежно від певного виду господарської операції, в сукупності з іншими доказами, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, а також, встановити наявність зв`язку між фактом придбання товарів (послуг) з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів у господарській діяльності.
Так, предметом перевірки податковим органом були господарські взаємовідносини                ТОВ «Катеринопільський елеватор» з ТОВ «Агро-Зевс».
Під час розгляду даного спору, судом першої інстанції було досліджено, що взаємовідносини між зазначеними підприємствами здійснювались на підставі наступних: договору поставки сільськогосподарської продукції № 15266/к від 12.10.2018; договору поставки сільськогосподарської продукції №13119/к від 06.07.2018 на поставку насіння ріпаку; договору поставки сільськогосподарської продукції № 13604/к від 28.08.2018; договору поставки сільськогосподарської продукції № 14838/к від 20.09.2018. Проте, до взаємовідносин липня 2018 року, відноситься лише договір поставки сільськогосподарської продукції № 13119/к від 06.07.2018.
Відповідно до умов даного договору поставки, сторони, що іменуються окремо «МХП» та «Контрагент». Контрагент: ТОВ «Агро Зевс» Код ЄДРПОУ 39864773, «МХП»                                   ТОВ «Катеринопільський елеватор». У порядку та на умовах визначених договором, контрагент, відповідно до попередньої домовленості з МХП, зобов`язується: передати (поставити) МХП у власність сільськогосподарську продукцію, а саме, насіння ріпаку, згідно вимог даного договору та додатків до нього (що далі іменується «товар»), а МХП зобов`язується прийняти товар і у визначений строк сплатити його вартість у кількості 1200,00 +/- 5% тон.
Згідно додатку 2 від 06.07.2018 до договору поставки № 13119/к від 06.07.2018, передбачено: п. 2 «Кінцева дата поставки не перевищує 31.08.2018».
          До перевірки надано товарно-транспортні накладні, які мають відношення до відповідного періоду постачання та безпосередніх умов договору, а саме ТТН, відповідно яких відбулося постачання насіння ріпаку 1 класу 2018 року в загальній кількості 95,52 т:      № 13/1 від 13.07.2018, перевізник ФОП ОСОБА_1 , 26800 кг; № 25/2 від 25.07.2018, перевізник ПП ОСОБА_2 , 39760 кг; № 25/1 від 25.07.2018, перевізник ПП ОСОБА_3, 28960 кг. (а.с. 38)
Крім того, слід звернути увагу на те, що до перевірки контролюючому органу надано складські квитанції на загальну кількість насіння ріпаку 95,52 т, та видаткові накладні на загальну кількість насіння ріпаку 95,52 т., та на суму ПДВ 192660,71 грн. (а.с. 39)
Таким чином, з наданих до перевірки первинних документів, фіскальним органом встановлено недостовірність/відсутність здійснення господарських операцій на суму ПДВ 79645,62 грн., відповідно податкової накладної від 19.07.2018 № 11, а саме: товариством не надано видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, складських квитанцій, що можуть підтвердити здійснення поставки товару на зазначений вище непідтверджений обсяг.
Колегія суддів у даному випадку враховує, що наявність/відсутність окремих документів та супроводжуючі їх недоліки в оформленні, не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших первинних документів та суті правовідносин вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства, у зв`язку з його господарською діяльністю.
Проте, колегія суддів констатує, що платником податків ані до суду першої інстанції, ані до апеляційної скарги не було додано первинних документів, з яких суд міг би чітко встановити реальні обсяги постачання та їх переміщення, здійснення оплати та ділову мету закупівлі. Тож, звертаючись до суду з позовною заявою та наводячи певні аргументи на підтвердження реальності господарської операції з контрагентом, позивач не надав жодного первинного документа, натомість, висновки акта перевірки у достатній мірі для колегії суддів відображають наявність розбіжностей в задекларованих показниках з реальними. Протилежного, окрім посилання на загальні обставини, апеляційна скарга не містить.
Крім того, під час розгляду спору в суді першої інстанції, поза увагою не було залишено й те, що основним видом діяльності ТОВ «Агро-Зевс» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; кількість працюючих - 14 осіб. Протягом 2018 року     ТОВ «Агро-Зевс» формувало свій кредит за рахунок придбання: оливи моторної, антифризу, суміші сухої білково - вуглеводневої, сушіння зерна, очистки зерна; збір урожаю тощо. Відповідно до детального аналізу постачання ТОВ «Агро-Зевс» встановлено: ТОВ «Агро-Зевс» не закуповує насіння соняшнику, сої, та інших, зернових та олійних культур, не придбає послуги дискування, послуги с/г технікою по збиранню соняшнику, сої, послуги по оприскуваню грунту с/г технікою, послуги по культивації ґрунту с/г технікою тощо; ТОВ «АГРО-ЗЕВС» закуповує в лютому, квітні та травні 2018 року «суміш суху білковоково-вуглеводневу» від ТОВ «Синергія» в кількості 11,27 т на суму ПДВ 883333, 34 грн, який в свою чергу формує свій податковий кредит алкогольними напоями;
ТОВ «Агро-Зевс» закуповує в липні 2018 «суміш суху білково-вуглеводневу» ТОВ «Укр-Землеторг» в кількості 15,84 т на суму ПДВ 1737524,9 грн, який в свою чергу в травні та липні 2018 року закуповує «суміш суху білково-вуглеводневу» від ТОВ «Синергія» в кількості 144,94т, який в свою чергу формує свій податковий кредит алкогольними напоями; ТОВ «Синергія» який формує свій податковий кредит алкогольними напоями встановлено придбання «суміш суху білково-вуглеводневу» в кількості 63 т. на загальну суму ПДВ 2 065 243,64 грн від ПрАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» та ТОВ Торгово - виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе». А реалізовано ТОВ «Синергія» з 01.01.2018 по 31.08.2018 «суміші сухої білково-вуглеводневої» 144,94 т. на загальну суму ПДВ 56768702,24 грн, шо на 130,06% більше ніж придбано.
Згідно з актом перевірки по підприємствах: ТОВ «Агро-Зевс», ТОВ «Укр-Землеторг»,          ТОВ «Синергія» відповідно до АС «Архів електронної звітності» підсистеми «ЄРПН» встановлено наявність заблокованих податкових накладних зі статусом «зупинено реєстрацію».
Таким чином, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази, що залучені учасника справи, а також наявність прогалин у первинній документації в непідтверджених обсягах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що взаємовідносини між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ТОВ «Агро-Зевс», що відображені в декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року на суму ПДВ 272306,33 грн, які в свою чергу зараховуються до податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду ряд. 21 декларації не підтверджено, у зв`язку з недостатньою кількістю ріллі; недостатньою кількістю трудових ресурсів; формуванням сумнівного податкового кредиту; відсутності видаткової накладної, товарно-транспортної накладної та складської квитанції відповідно до податкової накладної від 19.07.2018 № 11.
Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операцією, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, водночас, і суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує. 
Формальна наявність договору поставки, видаткових накладних, ТТН на частину товару і податкових накладних, не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарської операції. Первинні документи, зокрема, податкові накладні не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.
Викладене у сукупності вказує також на непідтвердження обставин та фактів, на які посилається позивач належними засобами доказування та у передбачений чинним законодавством спосіб.
Крім того, апелянт вказує на наявність в контрагента статусу платника податку на землю та в оренди 777,7623 га ріллі для вирощування продукції, в тому числі і тієї, що була реалізовано товариству, проте, стороною позивача жодним чином не було спростовано доводи контролюючого органу про те, що ТОВ «Агро-Зевс» не могло на площі 777,7623 га виростити зернових в загальній кількості 2727,565 т та зі штатною чисельністю 14 осіб, яка є об`єктивно недостатньою для здійснення господарської діяльності.
Щодо посилань апелянта на матеріали адміністративної справи № 640/22303/18, а саме, висновки постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019 про реєстрацію податкових накладних ТОВ «Агро-Зевс», що, на переконання апелянта підтверджує реальність господарських операцій, колегія суддів не враховує зазначені посилання на висновки суду, оскільки під час розгляду даної категорії справ про законність/незаконність відмови в реєстрації податкової накладної, суд не має надавати оцінку реальності здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом, на підставі яких складено податкову накладну, оскільки дане питання повинно досліджуватись під час здійснення податкового контролю, що відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України, що включає в себе систему заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема, шляхом здійснення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Також, з приводу зазначення в апеляційній скарзі тієї обставини, що суд першої інстанції не звернув увагу на висновок контролюючого органу, відповідно до якого встановлена недостовірність/відсутність здійснення господарської операції на суму ПДВ 79645,62 грн., в той час як висновками акта перевірки під сумнів поставлено суму ПДВ 272306,33 грн., колегія суддів зауважає, що в частині суми ПДВ 79645,62 грн в акті перевірки відповідач зазначає про взагалі відсутність на цю суму наданих до перевірки первинних документів - видаткової накладної, ТТН та складської квитанції, натомість, за висновком проведеної перевірки, відповідач у повному обсязі встановлено завищення податкового кредиту за липень 2018 року на суму 272306,33 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор».
В апеляційній скарзі наведено загальні посилання на норми законодавства та встановлені обставини справи, а також здійснено посилання на судову практику, проте апелянтом не розкрито зміст власних доводів з посиланням на відповідні докази, що розкривають зміст та реально підтверджують здійснені господарські операції з контрагентом. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведена протиправність оскаржуваного в даній справі рішення, а суб`єктом владних повноважень - податковим органом спростовано доводи позовної заяви та апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.                    
Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,
        
        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                      О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                        В.В. Кузьменко

                                                                                                                        О.І. Шурко