ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" січня 2020 р.           Справа№ 911/2010/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Дідиченко  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
секретар судового засідання Ярмоленко С.М.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київметробуд"
на рішення господарського суду Київської області від 26.09.2019 р. (повний текст складено 15.10.2019 р.)
у справі № 911/2010/19 (суддя - Кошик А.Ю.)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Интелком"
до публічного акціонерного товариства "Київметробуд" в особі відокремленого підрозділу Тунельний загін № 14 публічного акціонерного товариства "Київметробуд"
про стягнення 69 713,70 грн.,-
В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Интелком" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Київметробуд" в особі відокремленого підрозділу Тунельний загін № 14 публічного акціонерного товариства "Київметробуд" про стягнення 69 713,70 грн., з яких: 41 334,80 грн. боргу, 7 419,88 грн. пені, 15 727,65 грн. інфляційних втрат та 5 231,37 грн. 3 % річних (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог № 0609/2019/2 від 06.09.2019 р.).
Позов мотивовано неналежним виконання відповідачем зобов`язань із  своєчасної оплати заборгованості за надані позивачем послуги за договором № 0501/17 від 04.01.2017 р. 
Рішенням господарського суду Київської області від 26.09.2019 р. у справі № 911/2010/19 позов задоволено повністю: стягнуто з публічного акціонерного товариства "Київметробуд" в особі відокремленого підрозділу Тунельний загін № 14 публічного акціонерного товариства "Київметробуд" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Интелком" 41 334,80 грн. основного боргу, 7 419,88 грн. пені, 15 727,65 грн. інфляційних втрат, 5 231,37 грн. 3 % річних, 1 921,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 8     500,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що в порушення умов договору № 0501/17 від 04.01.2017 р., відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі оплачені надані позивачем послуги. Встановивши розмір заборгованості у сумі 41 334,80 грн., суд задовольнив позов у цій частині вимог, і у зв`язку з прострочення оплати платежів стягнув нараховані позивачем 7 419,88 грн. пені, 15 727,65 грн. інфляційних втрат, 5 231,37 грн. 3 % річних. Також відшкодовано понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "Київметробуд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача пені та постановити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що розрахунок пені позивачем здійснено без урахування умов договору, з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Також, скаржник зазначав, що судом першої інстанції не було враховано сплив строку спеціальної позовної давності щодо стягнення неустойки.
У доповненнях до апеляційної скарги апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права щодо застосування статтей 264, 534 Цивільного кодексу України. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2019 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 р. відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 12.12.2019 р. 
07.11.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло доповнення до апеляційної скарги.
29.11.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.
10.12.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн. 
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2019 р., у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.          
12.12.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 р. оголошено перерву до 29.01.2020 р.
16.12.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на відповідь.
У судовому засіданні 29.01.2020 р. представник відповідача вказував на обґрунтованість доводів апеляційної скарги, наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.01.2017 р. між публічним акціонерним товариством "Київметробуд" в особі відокремленого підрозділу Тунельний загін № 14 публічного акціонерного товариства "Київметробуд" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Интелком" (виконавець) укладено договір № 0501/17 від 04.01.2017 р. (договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати послуги по обслуговуванню локальної комп`ютерної мережі ТЗ № 14 ПАТ "Київметробуд", вузлів зберігання, пристроїв комутації і передачі даних, призначених для користувача робочих станцій (персональних комп`ютерів), периферійної техніки, з консультації персоналу щодо роботи з комп`ютерної технікою, а також представлення інтересів по взаємовідносинах з третіми особами, що виконують будь-які роботи з автоматизації виробничої діяльності ТЗ № 14 ПАТ "Київметробуд" на базі прикладного та системного програмного забезпечення, яке використовується на призначених для користувача персональних робочих станціях (комп`ютерах) та консультаційні послуги по введенню бухгалтерського обліку в автоматизованій системі управління фінансово-економічної діяльності підприємства. Повний перелік послуг виконавця, що надаються замовнику, приведено в додатку № 1.
За умовами пункту 2.1 договору щомісячна вартість послуг становить 13     562,00 грн. з ПДВ.
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору після підписання обома сторонами акту здачі-приймання наданих послуг, замовник протягом 10-ти банківських днів зобов`язаний сплатити повну вартість наданих послуг за поточний місяць. Оплата наданих послуг проводиться замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. 
Документом, що підтверджує надання послуг є акт здачі-приймання наданих послуг, який оформляється щомісячно і підписується представниками обох сторін. Замовник протягом 3-х робочих днів з дня отримання акту здачі-приймання послуг зобов`язаний направити виконавцеві підписаний акт або мотивовану відмову від приймання послуг. У разі ненадання замовником мотивованої відмови від приймання послуг в строк, вказаний в пункті 4.2 договору, послуги вважаються виконаними і підлягають оплаті (пункти 4.1, 4.2, 4.4 договору).
Договір вступає в силу з 04.01.2017 року і діє до 31.12.2017 року, а в відносинах розрахунків, до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Додатковою угодою № 1 від 19.12.2017 р. до договору сторони погодили, що договір вступає в силу з 03.01.2017 р. і діє до 28.02.2018 р., а в відносинах розрахунків, до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань. 
На виконання умов договору виконавцем надано замовнику послуги на загальну суму 189 868,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг, а саме: 
- № 20 від 01.03.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 27 від 10.03.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 41 від 31.03.2017р. на суму 13 562,00 грн.; № 74 від 28.04.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 101 від 31.05.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 125 від 30.06.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 153 від 31.07.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 175 від 31.08.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 196 від 29.09.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 211 від 31.10.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 230 від 30.11.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 248 від 29.12.2017 р. на суму 13 562,00 грн.; № 20 від 20.02.2018 р. на суму 13 562,00 грн.; № 31 від 28.02.2018 р. на суму 13 562,00 грн.
Відповідачем послуги оплачені частково на суму 148 533,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: 
- № 906 від 19.06.2017 р. - 2     569,68 грн. (з урахуванням листа замовника № 144/1 від 21.06.2017 р. щодо уточнення призначення платежу); № 1267 від 30.08.2017 р. - 163,00 грн. (з урахуванням листа замовника № 171/1 від 05.09.2017 р. щодо уточнення призначення платежу); № 61 від 24.01.2018 р. - 25 800,52 грн. (з урахуванням листа замовника № 18/1 від 26.01.2018 р. щодо уточнення призначення платежу); № 248 від 23.02.2018 р. на суму 65     000,00 грн.; № 546 від 14.05.2018 р. на суму 25     000,00 грн.; № 1253 від 18.10.2018 р. на суму 30     000,00 грн.
Сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 р. по 17.07.2019 р. згідно якого заборгованість замовника складає 41     334,80 грн.
23.07.2019 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 14 щодо оплати заборгованості з нарахованими санкціями (отримана відповідачем 25.07.2019 р.).
Предметом спору є стягнення із замовника заборгованості разом з пенею, інфляційними втратами та 3 % річними, у зв`язку з порушенням строку виконання грошового зобов`язання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
За статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до статтей 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.  
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, замовником здійснено оплату отриманих послуг з порушенням умов договору (пункту 3.1), що ним не спростовано. На момент прийняття судом першої інстанції рішення доказів оплати заборгованості на суму 41 334,80 грн. замовник не надав, у зв`язку з чим, позовна вимога про стягнення боргу правомірно задоволена судом першої інстанції.
Твердження апелянта з приводу того, що послуги надавались після закінчення строку дії договору (31.12.2017 р.), а отже встановлена договором відповідальність у вигляді пені не застосовується, відхиляються, адже     додатковою угодою № 1 від 19.12.2017 р. сторони  продовжили дію договору до 28.02.2018 р. 
Стосовно заявлених позивачем до стягнення з відповідача 7 419,88 грн. пені за період з 19.10.2018 р. по 18.04.2019 р., 15 727,65 грн. інфляційних втрат та 5 231,37 грн. 3 % річних за загальний період нарахування з 17.03.2017 р. по 06.09.2019 р., колегія суддів виходить з такого.
Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. 
Згідно частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України  штрафними     санкціями     визнаються господарські санкції у вигляді грошової       суми     (неустойка,     штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним      правил здійснення      господарської      діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 6.2 договору сторонами погоджено, що за порушення терміну оплати наданих послуг замовник, сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше 5 % від вартості несвоєчасно оплачених послуг. 
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).
Відповідно до ч. 2     ст. 625 Цивільного кодексу України     боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши здійснені розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 15 727,65 грн. інфляційних втрат, 5 231,37 грн. 3 % річних за фактичні періоди прострочення по кожній простроченій сумі та 7 419,88 грн. пені, є такими, що ґрунтуються на умовах договору та нормах законодавства України, тож позов в цій частині підлягає задоволенню.
Відхиляючи доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення пені, колегія суддів враховує наступне.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, на підставі п. 6.2 договору позивачем нараховано 7 419,88 грн. пені за період з 19.10.2018 р. по 18.04.2019 р. на борг 41 334,80 грн., який існував на відповідну дату з врахування часткового погашення (з простроченнями, останній платіж 18.10.2018 р.) заборгованості.
Відповідач просив застосувати наслідки спливу строку спеціальної позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення пені, про що було заявлено у місцевому господарському суді.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками.
Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).
Положеннями статті 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Пунктом 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина 1 статті 264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: "… підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами".
У матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків станом на 17.07.2019 р..  Поряд з цим останній платіж здійснено відповідачем 18.10.2018 р., таким чином позовна давність була перервана у зв`язку із вчиненням відповідачем дій, що свідчить про визнання ним свого боргу на який і нарахована пеня.
Нарахована позивачем пеня за порушення замовником терміну оплати наданих послуг не є більшою 5 % від вартості несвоєчасно оплачених загально наданих виконавцем послуг, тож судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині і доводи апелянта наведеного не спростовують.  
Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в силу частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, не може бути підставою для скасування або зміни рішення, оскільки оскаржуване рішення прийняте з повним з`ясування обставин справи і вірне по суті. Обов`язкових підстав, у відповідності до приписів частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, апелянтом не наведено.
Щодо розподілу судових витрат у даній справі, зокрема, в частині понесених позивачем витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне.
Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження надання професійної правничої допомоги, вартістю 8 500,00 грн., позивач подав до матеріалів справи наступні докази: договір № 1707/19 про надання правової допомоги від 17.07.2019 р., додаток № 1 до договору; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ТР № 000164 від 13.03.2017 р.; ордер ТР № 054561 від 17.07.2019 р.; акт здачі-приймання виконаних робіт за договором № 0508/3 від 05.08.2019 р. на суму 8     500,00 грн.; платіжне доручення № 541 від 06.08.2019 р. на суму 8     500,00 грн.
Частинами 3-6     статті 126 Господарського процесуального кодексу України     встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В позові заявником вказано попередній розрахунок суми судових витрат, а в акті здачі-приймання виконаних робіт за договором зазначено, що юридичні послуги пов`язані з складанням позовної заяви, ознайомленням з документами, підготовкою претензії та узгодження правової позиції.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4  статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 р.,  пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 р., пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Колегія суддів вважає, що з огляду на обставини справи (предмет позову), враховуючи представництво адвоката та обсяг виконаних ним робіт (наданих послуг) у даній справі, заявлені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8 500,00 грн. обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, у зв`язку з відмовою у задоволенні його апеляційної скарги. 
Виходячи з вищевикладеного, підстав для  скасування або зміни рішення від 26.09.2019 р. у справі № 911/2010/19 не вбачається.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-
П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київметробуд" на рішення господарського суду Київської області від 26.09.2019 р. у справі № 911/2010/19 залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Київської області від 26.09.2019 р. у справі № 911/2010/19 залишити без змін. 
Матеріали справи № 911/2010/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 18.02.2020 р.

Головуючий суддя                                                            Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                М.А.  Дідиченко

                                                                                Є.Ю.  Пономаренко