ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 січня 2020 року           справа №200/7997/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Гаврищук Т.Г., Міронової Г.М., секретар судового засідання - Кобець О.А., за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Тарасенка О.І., представника відповідача - Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року в справі № 200/7997/19-а (головуючий І інстанції Волгіна Н.П., повний текст судового рішення складено та підписано 26 вересня 2019 року в м. Слов`янськ) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, скасування боргу та скасування пені, про прийняття рішення, яким вирішити нараховані та сплачені грошові кошти надміру сплаченими та такими, що підлягають поверненню,-

                                                 ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС, податковий орган), в якому просив:
-          скасувати податкове повідомлення-рішення № 43153-4982-0538 від 16 травня 2019 року в розмірі 100080,03 грн;
- скасувати борг відповідно до податкового повідомлення-рішення № 43153-4982-0538 від 16 травня 2019 року в розмірі 47582,45 грн;
- скасувати пеню відповідно до податкового повідомлення-рішення № 43153-4982-0538 від 16 травня 2019 року в розмірі 3013,75 грн;
- нараховані та сплачені за період проведення АТО суми в розмірі 4737,9 грн з орендної плати за землю у період з 14 квітня 2014 року по 8 червня 2016 року вважати надміру сплаченими грошовими зобов`язаннями та такими, що підлягають поверненню.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 має у користуванні на умовах оренди земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка надана йому відповідно до договору оренди від 05 вересня 2001 року, укладеного між ОСОБА_1 та Новопетриківською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області на підставі рішення про передачу в оренду земельної ділянки площею 66,0 га із земель резервного фонду Новопетриківської сільської ради терміном на 20 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У п. 3 цього договору встановлено орендну плату з 2001 року в розмірі 120 % земельного податку, що становить в 2001 році: пашня - 13,33 грн за га, пасовища - 4,17 грн за га. 
Прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням № 43153-4982-0538 позивачу визначено до сплати податкове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку з фізичних осіб, у той час як позивач вже багато років використовує зазначену в договорі земельну ділянку у своїй підприємницькій діяльності як фізична особа-підприємець згідно з цільовим використанням, зазначеним в договорі оренди, підтвердженням чого є щорічне подання ОСОБА_1 до податкового органу декларацій із зазначенням в них орендної плати за землю, як то передбачено положеннями п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України, а також фактична сплата орендної плати за земельну ділянку згідно з поданими деклараціями. 
Відповідно, правові підстави для визначення відповідачем податкового зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку контролюючим органом відсутні, а тому спірне рішення є протиправним.
Крім цього, в розрахунку відповідача нормативна грошова оцінка орендованої ним земельної ділянки становить 2001600,54 грн, а відповідно до витягу із технічної документації Держземагенства у Великоновосілківському районі станом на 18 січня 2019 року нормативна грошова оцінка цієї земельної ділянки - 1548964,68 грн. 
Позивач наполягає, що розмір орендної плати має визначатись договором оренди, але при цьому із обмеженнями, встановленими пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України - не менше 0,3% та не більше 1% нормативної грошової оцінки землі. 
З приводу боргу відповідно до податкового повідомлення-рішення № 43153-4982-0538 від 16 травня 2019 року в розмірі 47582,45 грн та пені в розмірі 3013,75 грн ОСОБА_1 наголошує, що вказаний борг існує у базі відповідача протиправно, внаслідок прийняття податкового повідомлення-рішення за 2014 рік з орендної плати за землю, та пеня за цей же період, при цьому заборгованість підпадає під пп. 101.2.4 Податкового кодексу України, як борг, який виник внаслідок обставин непереборної сили у зв`язку із прийняттям Закону України № 1669-VII від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (позивач здійснював та здійснює свою господарську діяльність на території, де проводиться антитерористична операція).
Окрім цього позивач вказує, що ним протягом квітня 2014 року - червня 2016 року сплачено орендної плати за землю на суму 4737,90 грн, що відповідно до п. 38.7 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України вважається надміру сплаченими коштами, які підлягають поверненню (а.с. 7, 57, 78-88).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 16 травня 2019 року № 43153-4982-0538, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2019 рік в сумі 100080,03 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно з інформацією з реєстру договорів, наданою Новопетриківською сільською радою до Великоновосілківського відділення Мар`їнської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області для нарахування орендної плати, у позивача перебуває в оренді земельна ділянка площею 66 га в тому числі пашні - 55,3 га, пасовищ - 7,6 га, лісних полос 3,1 га згідно з договором оренди № 2 від 10 вересня 2001 року, де встановлено сплату в розмірі 5% від суми земельного податку.
Рішенням Господарського суду Донецькій області від 07 вересня 2015 року в справі № 905/507/15 внесено зміни до вказаного договору оренди землі щодо визначення грошової оцінки землі. Позивач у 2015 - 2017 роках подавав декларації з орендної плати за землю зі своїми обрахунками сплати податку до Великоновосілківського відділення Мар`їнської ОДПІ, які не відповідають законодавству.
У жовтні 2016 року Новопетриківська сільська рада повідомила Великоновосілківське відділення Мар`їнської ОДПІ про розмір орендної плати позивача, що підлягає сплаті за 2015-2016 роки, відповідно.
20 червня 2018 року Новопетриківська сільська рада прийняла рішення № 7/38-197 «Про місцеві податки та збори не території сільської ради на 2019 рік», яким затверджено Положення про плату за землю. Відповідно до п.п. 6.3 п. 6 Розділу ІІ «Положення про плату за землю» розмір орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, орендодавцем яких виступає сільська рада, у відсотках до нормативної грошової оцінки землі становить відповідно до договорів оренди: землі для комерційних цілей - 10%; землі для промисловості та зв`язку - 12%; для земельних ділянок, які не увійшли в цей перелік - 5%.
20 лютого 2019 року позивач подав декларацію з орендної плати за землю № 1044 на суму 9293,78 грн як фізична особа-підприємець, але зазначена декларація камеральну перевірку не пройшла.
З огляду на те що земельна ділянка загальною площею 66 га відповідно до умов договору оренди № 2 від 10 вересня 2001 року перебуває в оренді у ОСОБА_1 як фізичної особи, а не як фізичної особи-підприємця, він повинен сплачувати орендну плату як фізична особа. Саме тому спірне рішення прийняте відносно ОСОБА_1 як фізичної особи, а не як суб`єкта підприємницької діяльності (а.с. 240-241).
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити їх у повному обсязі.
Представник позивача та позивач проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.
Згідно з матеріалами справи 20 серпня 2001 року рішенням Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 3/18-5 про надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 вирішено передати земельну ділянку площею 66,0 га із земель резервного фонду Новопетриківської сільської ради в оренду строком на 20 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також у рішенні зазначено, що орендна плата з 2001 року має бути встановлена в розмірі 120 % земельного податку, що складає в 2001 році: пашня 13,33 грн за 1 га, пасовище 4,17 грн за 1 га (зв.бік а.с. 10).
05 вересня 2001 року на виконання цього рішення між позивачем та Новопетриківською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області укладено договір оренди землі, посвідчений державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Плаксіним С.В., згідно з умовами якого позивач прийняв в тимчасове платне користування та володіння ділянку землі сільськогосподарського призначення площею 66,0 га, в тому числі ріллі - 55,3 га, пасовища - 7,6 га, лісові смуги - 3,1 га, для товарного сільськогосподарського виробництва (цільове призначення) строком на 20 років (а.с. 11-12).
Відповідно до цього договору ставка орендної плати визначена пунктом 3.1 договору, у п. 3.2 визначені умови щодо форми платежу, у п. 3.3 - порядок сплати орендної плати, у п. 3.4 - порядок перегляду орендної плати. Зокрема, у п. 3.1 договору, яким регламентована ставка орендної плати, вказано, що орендна плата становить 768,84 грн в рік. Також цей пункт договору містить допис, зроблений кульковою ручкою наступного змісту: «120% земельного податку, що складає у 2001 році: пашня - 13,33 грн за га, пасовища - 4,17 грн за га». На останньому аркуші договору міститься запис «дописаному 120% земельного податку, що складає у 2001 році: пашня - 13,33 грн за га, пасовища - 4,17 грн за га - вірити». Біля цього запису вказана дата - 5 вересня 2001 року - та міститься підпис нотаріуса (зв.бік а.с. 12).
Рішенням Господарського суду Донецької області від 07 вересня 2015 року в справі № 905/507/15 (набрало законної сили 17 вересня 2015 року) до договору оренди землі від 05 вересня 2001 року внесені зміни, а саме: пункти 3.1, 3.3, 3.4. договору викладені в наступній редакції: 
«3.1. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки (К 3,997) становить 1 668 000,45 грн (один мільйон шістсот шістдесят вісім тисяч гривень сорок п`ять копійок), що підтверджено відомостями, наданими відділом Держземагенства у Великоновосілківському районі Донецької області. 
3.3. Розмір нормативної грошової оцінки землі не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та на підставі інших вимог чинного законодавства. 
3.4. Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до договору».
При цьому в мотивувальній частині цього рішення зазначено, що «не підлягають задоволенню позовні вимоги прокурора щодо внесення змін до п. 3.2 договору оренди в частині зміни ставки орендної плати».
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 після укладення договору оренди землі набув статусу суб`єкта господарювання (фізичної особи-підприємця) (а.с. 22) та використовував зазначену у договорі оренди земельну ділянку в своїй підприємницької діяльності - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур та насіння олійних культур з метою здійснення товарного сільськогосподарського виробництва.
Також в матеріалах справи наявні копії податкових декларацій з плати за землю, поданих позивачем за звітні 2018 та 2019 роки (а.с. 26-29), копії платіжних документів, які підтверджують сплату позивачем зазначених у деклараціях сум орендної плати (а.с. 187-190) та виписка з облікової картки платника ОСОБА_1 (а.с. 95-183).
16 травня 2019 року відповідачем прийнято повідомлення-рішення № 43153-4982-0538 (отримане позивачем 11 червня 2019 року), яким ОСОБА_1 як фізичній особі визначено до сплати орендну плату з фізичних осіб (код платежу - 18010900) за 2019 рік в сумі 100080,03 грн.
Згідно з розрахунком до спірного податкового повідомлення-рішення орендна плата становить: 2001600,54 грн (нормативна грошова оцінка землі згідно з даними Новопетриківської сільської ради) * 5% (ставка податку відносно грошової оцінки землі) = 100080,03 грн (зв. бік а.с. 7).
Разом із повідомленням-рішенням позивачу направлено квитанцію на оплату зазначеної суми орендної плати та суми боргу в розмірі 47582,45 грн та пені в сумі 3013,75 грн (а.с. 7).
Окрім цього матеріалами справи підтверджено сплату позивачем орендної плати за землю у період з 2014 року по 2019 рік (а.с. 185, зв. бік а.с. 193, 194-195), які позивач вважає надмірною сплатою, що підлягає поверненню відповідно до п. 38.7 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.
Вважаючи, що податковий орган діяв всупереч нормам чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України). 
Згідно з пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю є обов`язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За приписами пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Положеннями пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України регламентовано, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Пунктами 288.2 та 288.3 ст. 288 ПК України визначено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Як зазначено у пп. 288.4, 288.5 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) та орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу (пп. 288.5.1) не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.
Відповідно до договору оренди від 05 вересня 2001 року (з врахуванням виправлень, зроблених нотаріусом під час оформлення цього договору) ставка орендної плати складає 120% земельного податку.
Згідно з п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.
За приписами п. 285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Пунктом 274.1 ст. 274 ПК України передбачено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Положеннями п. 286.1 ст. 286 ПК України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Відповідно до Додатку № 1 до Рішення Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 20 червня 2018 року № 7\38-197 «Про встановлення ставок, пільг із сплати земельного податку та розміру орендної плати на 2019 рік» ставка податку (% нормативної грошової оцінки) за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження) для фізичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва складає 0,5% (а.с. зв. бік а.с. 212).
Крім цього, Додаток № 4 до Рішення Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 20 червня 2018 року № 7\38-197 (Орендна плата) не містить відомостей щодо встановлення орендної плати за землю за використання земель сільськогосподарського призначення зі ставкою 5% (зв. бік а.с. 220-221).
Наведене спростовує твердження апелянта щодо встановлення Новопетріківською сільською радою орендної плати у 2019 році в розмірі 5%.
Згідно з п. 4 Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 23 травня 2017 року № 262 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 травня 2017 року за № 679/30547 (який визначає процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища, перелоги) та несільськогосподарські угіддя на землях сільськогосподарського призначення та визначає як базу для нормативної грошової оцінки відомості Державного земельного кадастру та документацію із землеустрою), дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1421283600:03:001:0993 площею 59.4011 га, який отриманий на запит ОСОБА_1 від державного кадастрового реєстратора відділу у Великоновосілківському районі Міськрайонного управління у Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 18 січня 2019 року, підтверджено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 1548964,68 грн (а.с. 25).
Таким чином, відповідно до договору оренди від 05 вересня 2001 року, з врахуванням приписів пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України та Рішення Новопетриківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 20 червня 2018 року № 7\38-197 (щодо ставки земельного податку) розмір орендної плати за землю за договором оренди землі від 5 вересня 2001 року, зареєстрованим за № 2 від 10 вересня 2001 року, на 2019 рік розраховується наступним чином:
120% * (0,5% * 1548964,68 грн) = 9293,79 грн, 
де: 
120% - ставка річної орендної плати стосовно земельного податку;
(0,5% * 1548964,68 грн) - розмір земельного податку відповідно до грошової оцінки землі (а.с. 25) та встановленої Рішенням Новопетриківської сільської ради від 20 червня 2018 року № 7\38-197 відсоткової ставки земельного податку для земель сільськогосподарського призначення (зв. бік а.с. 212).
Наведене відповідає розміру орендної плати, який позивач зазначав у поданій ним податковій декларації за 2019 рік (а.с. 28-29). 
Також суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки щодо статусу позивача як фізичної особи-підприємця в межах спірних правовідносин, з огляду на таке.
Відповідно до договору оренди від 05 вересня 2001 року орендарем земельної ділянки є фізична особа - ОСОБА_1 .
Згідно з матеріалами справи станом на час укладення цього договору оренди позивач не мав статусу суб`єкта господарювання (не був суб`єктом підприємницької діяльності), але метою отримання землі в оренду було саме використання даної земельної ділянки в майбутній підприємницькій діяльності позивача - для вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур та насіння олійних культур з метою здійснення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Зазначене підтверджується і Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2018 року, прийнятим за результатом розгляду адміністративної справи № 0540/5230/18-а (а.с. 18-20), в якому з поміж іншого, зазначено, що позивачем, як суб`єктом підприємницької діяльності, наведена земельна ділянка використовується в господарській (підприємницької) діяльності; протягом 2014-2018 років своєчасно подавались декларації з плати за землю за орендовану земельну ділянку (за 2014 рік - 10 січня 2014 року, за 2015 рік - 10 лютого 2015 року, за 2016 рік - 26 лютого 2016 року, за 2017 рік - 30 січня 2017 року, за 2018 рік - 1 лютого 2018 року); відповідні нарахування на підставі наданих декларацій відображені відповідачем в обліковій картці позивача (зв. бік а.с. 19).
Згідно з п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
В матеріалах справи наявні копії податкових декларацій з плати за землю, поданих позивачем за звітні 2018 та 2019 роки (від 01 лютого 2018 року за 2018 рік, річна сума орендної плати - 7057,61 грн (щомісячно - 588,13 грн) (а.с. 26); від 22 січня 2019 року за 2019 рік, річна сума орендної плати - 9293,79 грн (щомісячно - 775,00 грн) (а.с. 28-29) та копії платіжних документів, які підтверджують сплату позивачем зазначених у деклараціях сум орендної плати та виписка з облікової картки платника - ОСОБА_1 (а.с. 95-183).
Використання зазначеної земельної ділянки з метою здійснення товарного сільськогосподарського виробництва в господарській (підприємницької) діяльності позивача не спростовано і відповідачем у справі. 
При цьому, відповідачем, який впродовж тривалого часу отримував від позивача податкові декларації щодо орендної плати за зазначеним договором оренди, після отримання податкової декларації за 2019 рік як контролюючим органом не було вчинено дій, спрямованих на перевірку правильності поданих декларацій, зокрема, не було проведено камеральної перевірки.
За таких обставин, колегія суддів погоджує викладений в оскаржуваному судовому рішенні висновок щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 16.05.2019 № 43153-4982-0538 та необхідності його скасування в межах відновлення порушеного права позивача, спростовуючи доводи апеляційної скарги з цього приводу.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року в справі № 200/7997/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року в справі № 200/7997/19-а - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 15 січня 2020 року.
Повний текст судового рішення складено та підписано 20 січня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      М. Г. Сухарьок 

                                                                                          Т. Г. Гаврищук

                                                                                          Г. М. Міронова