ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року	Львів	Справа № 813/773/16 пров. № 857/12626/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Запотічний І.І., 
суддя                                                     Глушко І.В. 

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

за участю:
позивача - ОСОБА_1 
представника відповідача - Добровольська Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року (головуючий суддя Гулкевич І.З., м.Львів, проголошено 12:07:22) у справі № 813/773/16 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

04.03.2016 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення №16507/13-04-17-01/1393/28 від 31.12.2015 року про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.
Позов обґрунтовує відсутністю податкового боргу, у зв`язку з чим, контролюючим органом в порушення вимог податкового законодавства винесено рішення, яким анульовано реєстрацію платника єдиного податку від 31.12.2015 № 16507/13-04-17-01/1393/28.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що відповідачем безпідставно при прийнятті оскарженого рішення враховано узгоджену суму пені в розмірі 0,98 грн., оскільки така відсутня у поданій ним податковій декларації чи в уточнюючому розрахунку, а відповідачем не приймалась і не надсилалась вимога про її сплату, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Позивач в судовому засіданні підтримує доводи апеляційної скарги.
Представник відповідача заперечує доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 26.07.1999 управлінням державної реєстрації Львівської міської ради та перебуває на обліку в Галицькій об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Львівській області. ОСОБА_1 01.01.2012 р. здійснив перехід на спрощену систему оподаткування (ІІІ група 5%).
Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова ДПС 15.05.2012 видано ОСОБА_1 свідоцтво платника єдиного податку серії НОМЕР_3 відповідно до якого позивач належить до третьої групи платників податку за ставкою 5 %.
Згодом, 31.12.2015 відповідачем прийнято рішення за №16507/13-04-17-01/1393/28 про анулювання вказаного свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 згідно підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 та п.299.10 ст.299 Податкового кодексу України, а саме: у зв`язку з наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.                
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не сплачено самостійно задекларовану 30 квітня 2015 року суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2923,18 грн. та нараховану пеню в розмірі 0,98 грн., а тому відповідачем правомірно прийнято рішення про анулювання йому свідоцтва платника єдиного внеску.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Розмір податкової заборгованості по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у фізичної особи - підприємця став підставою для анулювання свідоцтва платника єдиного податку.
Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Статтею 299 Податкового кодексу України передбачений порядок   реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку.
Відповідно до пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі, зокрема у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.
Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: зокрема - у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів. (Борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів: 01.07.15р.-0,98 грн.; 01.08.15р.- 2924,16грн.; 01.09.15р.- 2924,16грн.; 01.10.15р.- 2924,16грн.; 01.11.15р.- 2924,16грн.; 01.12.15р.- 2924,16грн.).
Однією із підстав для анулювання свідоцтва платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу, згідно із пп. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, є несплата протягом двох послідовних кварталів у порядку, встановленому Податковим кодексом України, податкового боргу, що виник у платника єдиного податку. 
Відповідно до пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Положення цієї норми слід тлумачити так, що рішення про реєстрацію платника податку приймається в останній календарний день місяця, тобто реєстрація платника податку вважається анульованою датою прийняття такого рішення. Натомість, оскільки з першого числа місяця наступного за кварталом, в якому допущено порушення розпочинається наступний податковий період, відповідно з першого числа місяця у платника податку виникає право на обрання або перехід на спрощену систему оподаткування.
Колегія суддів зазначає, що підставою для винесення оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку від 31.12.2015 р. №16507/13-04-17-01/1393/28 стала наявність податкового боргу у позивача у розмірі 2 923,18 грн. основного платежу та пені 0,98 грн. Вказана заборгованість виникла на підставі поданої позивачем 30.04.2015 року декларації про майновий стан і доходи за 2014 р. реєстраційний № НОМЕР_2 , де відображено суму задекларованого доходу - 624415,76 грн., сума податку, що підлягає сплаті до бюджету - 2923,18 грн., є узгодженою в силу приписів Податкового кодексу України.
Апелянт вважає, що станом на день винесення рішення , він мав сплати податок на доходи фізичних осіб у розмірі 2923,18 грн., разом з тим, цей податковий борг виник не унаслідок отримання доходів від здійснення підприємницької діяльності, а внаслідок отримання доходів у вигляді заробітної плати, яка йому виплачувалась на підставі укладених трудових договорів, що підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи від 30.04.2015 року.
Дані твердження апелянта суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки з декларації про майновий стан і доходи від 30.04.2015 року поданої ОСОБА_1 , вбачається , що він самостійно задекларував суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб 2923,18 грн., відповідно вона є узгоджена і повинна була сплачена позивачем.
Однак, з інформації, яку містить Інтегрована картка, вбачається, що відповідачем 11.02.2015 року винесено щодо позивача податкове повідомлення-рішення про стягнення 170,00 грн. на підставі ст. 120 ПКУ.
У відповідності до п. 120.1. ст. 120 ПКУ, в редакції станом на день прийняття вищевказаного податкового повідомлення-рішення, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Виходячи зі змісту вказаної норми закону, податкове повідомлення рішення від 11.02.2015 року було винесено відповідачем у зв`язку з неподанням або несвоєчасним поданням позивачем декларації з податку на доходи фізичних осіб.
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Інтегрована картка містить інформацію, згідно з якою у зв`язку із несвоєчасною сплатою ОСОБА_1 штрафу у розмірі 170,00 грн., накладеного на нього податковим повідомленням-рішенням від 11.02.2015 року, відповідач нарахував позивачу пеню у розмірі 0,98 грн. за період з 23.02.2015 року до 03.03.2015 року.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що важливим у даній справі є встановлення факту чи була чи ні сума пені у розмірі 0,98 грн. станом на 01.07.2015 року узгоджена позивачем. Інтегрована картка не містить інформації, яка б дозволяла зробити висновок, що до 01.07.2015 року пеня у розмірі 0,98 грн. була відображена позивачем у податковій декларації чи в уточнюючому розрахунку, а також не містить інформації, яка б підтверджувала ту обставину, що податковий орган повідомляв ОСОБА_1 про наявність у нього пені у розмірі 0,98 грн., тим самим надавши позивачу передбачену законом можливість для оскарження нарахування пені або для її невідкладної сплати. Разом з тим, жодних доказів, які б заперечували факт своєчасної оплати позивачем штрафу у розмірі 170,00 грн., відповідачем до суду не подано.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що податковий орган, приймаючи оскаржене рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, залишив поза увагою право позивача бути обізнаним про наявність у нього такої заборгованості зі сплати єдиного податку.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до  статті 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового  висновку, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.
Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач згідно платіжного доручення №14 від 04.03.2016 (а. с. 5) за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 413 грн. 40 коп., а за подання апеляційної скарги згідно платіжного доручення №0.0.59089315.1 від 26.07.2016 (а. с. 71) сплатив судовий збір у розмірі 606 грн. 32 коп.
Враховуючи повне задоволення позову та вимоги ст.139 КАС України, слід стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області судовий збір в розмірі 1019 грн. 72 коп.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року у справі № 813/773/16 - скасувати. 
Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 31.12.2015 року № 16507/13-04-17-01/1393/28 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, місто Львів, вулиця Стрийська, 35 код ЄДРПОУ 43143039) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ) 1019 грн. 72 коп. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	І. В. Глушко  	
Повне судове рішення складено 24.02.2020