Номер провадження: 22-ц/813/2940/20 
Номер справи місцевого суду: 521/15385/16-ц
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , Приморської районної адміністрації (за участю третьої особи - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради) про визнання недійсним ордеру та виселення, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Целуха А.П. 13 лютого 2017 року у м. Одеса, -

встановила:

09 вересня 2016 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси звернувся до суду зі вказаним позовом, у якому просив:
- визнати недійсним ордер № 2236 серії ПР, виданий 30 серпня 2013 р. Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_1 на службове жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 ;
- виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_3 із службового житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси було залишено без задоволення.
На вказане рішення суду була принесена апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси, у якій останній поставив питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким позовні вимоги апелянта задовольнити у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, на думку апелянта: судом першої інстанції не було враховано, що за результатами перевірки архівних даних було встановлено, що, працюючи техніком БУ, у 2003 році ОСОБА_1 була забезпечена службовою квартирою площею 25, 5 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, станом на 20 травня 2013 року відповідачу було виділено службову квартиру АДРЕСА_1 . Дані обставини, на думку апелянта, свідчать про штучне погіршення житлових умов та наявність факту надання ОСОБА_1 відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, не відповідаючих дійсності.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 знаходились у шлюбі, у 1991 році прапорщик ОСОБА_4 від Міністерства оборони України отримв на родину у складі п`яти чоловік чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 .   
У 1997 році шлюбні відносини між ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком ОСОБА_4 фактично припинилися і вони стали проживати окремо.
Так,  ОСОБА_1  знялась з реєстрації з квартири АДРЕСА_3 та, у зв`язку з відсутністю житла, стала проживати у тимчасових приміщеннях, наданих Будинкоуправлінням № 1. 
Тим самим, встановленим є факт, що на протязі більше 16 років ніякого відношення до квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_1 не мала.
Як вірно вказано у рішенні суду, усі доводи та вимоги, яки висловлені у позовної заяві Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, стосуються отримання квартири за ордером, а не службової.               
 Відповідно до Розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 14 грудня 2012 р., до числа службових включено квартири, які розташовані в будинку АДРЕСА_4 (зокрема і квартиру АДРЕСА_5 ). 
Згідно п.8 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою ради Міністрів УССР від 04 лютого 1988 р. N 37 "Про службові жилі приміщення", службові жилі приміщення надаються незалежно від перебування працівників на квартирному обліку, без додержання черговості та пільг, установлених для забезпечення громадян житлом.    
Згідно п.9 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою ради Міністрів УССР від 04 лютого 1988 р. N 37 "Про службові жилі приміщення", для одержання службового жилого приміщення відповідний працівник подає заяву адміністрації підприємства, установи, організації.
Матеріалами справи підтверджено, що 10 червня 1997 року ОСОБА_1 звернулась до Будинкоуправління № 1 та профспілки з заявою про реєстрацію на отримання службового житла складом родини одна особа.   
Відповідно до рішення профспілки від 02 вересня 1997 року, ОСОБА_1 була зареєстрована на отримання службового житла складом родини одна особа.       
У Будинкоуправлінні № 2 Одеської КЕЧ району   ОСОБА_1 працює техніком-доглядачем ІІ категорії з 01 черпня 2007 року і на час звернення до суду із позовом. При переході з Будинкоуправління № 1 у Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧ ОСОБА_1 не була забезпечена ніяким житлом.     
Начальник Будинкоуправління № 2 Одеської КЕЧта голова профспілки надали Начальнику КЕВ м. Одеси клопотання № 171 від 04 червня 2013 року про розподіл службової квартири за адресою: АДРЕСА_6 , на користь техніка-доглядача ОСОБА_1 , складом родини одна особа, 
На підставі вказаного клопотання, протоколом засідання профсоюзного комітету ДУ №2 від 03 липня 2013 року, техніку-доглядачу ОСОБА_1 була розподілена 1 кімнатна службова квартира, за адресою АДРЕСА_6 .
Колегія суддів враховує, що із цим рішенням був згоден голова Одеської житлової комісії, рішення було узгоджено з Департаментом міського господарства Одеської міської ради та затверджено начальником Одеського гарнізону. 
Крім того, як вірно вказано у рішенні суду, посилання позивача на ст. 59 ЖК України ( згідно положень якої у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, - ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку), є необґрунтованим та не підтверджено жодним належним доказом.
П.24 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою ради Міністрів УССР від 04 лютого 1988 р. N 37 "Про службові жилі приміщення" встановлює порядок визнання ордеру недійсним, так, ордер на службове жиле приміщення може бути визнаний недійсним стосовно до підстав і порядку, встановлених статтею 59 Житлового кодексу УРСР.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що ОСОБА_1 на законних підставах отримала службову квартиру, а у позивача відсутні підстави про визнання ордера недійсним у судовому порядку.
Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання у апеляційній скарзі Квартирно- експлуатаційного відділу м. Одеси про те, що, працюючи техніком БУ, у 2003 році ОСОБА_1 була забезпечена службовою квартирою площею 25, 5 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, станом на 20 травня 2013 рокудзідповідачу було виділено службову квартиру АДРЕСА_1 . Дані обставини, на думку апелянта, свідчать про штучне погіршення житлових умов та наявність факту надання ОСОБА_1 відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, не відповідаючих дійсності.
Вказане не відповідає дійсності, оскільки у матеріалах справи наявні належні докази того, що ОСОБА_1 зверталась до позивача тільки із заявою на отримання службового житла, а не щодо поліпшення своїх житлових умов.
Колегія суддів також враховує, що рішення щодо виділення ОСОБА_1 службової квартири було погоджено із головою Одеської житлової комісії, а також узгоджено з Департаментом міського господарства Одеської міської ради та затверджено начальником Одеського гарнізону.
Апелянтом не додано до апеляційної скарги доказів, які б свідчили про незаконність виділення позивачу у користування службового житла.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування  відсутні.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси – залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2017 року -  залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складений 07 лютого 2020 року.

      Головуючий                                                       С.О. Погорєлова 
      
Судді                                                         А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе