ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року	Львів	Справа № 460/2086/19 пров. № 857/12901/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                  Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Максим Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року (суддя – Борискін С.А., час ухвалення – 10:14, місце ухвалення – м.Рівне, дата складання повного тексту – 28.10.2019 року), 
в адміністративній справі №460/2086/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області, 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги, 
  встановив:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДФС у Рівненській області, в якому просив: 1) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.10.2017 року: -№0007851309, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на 9143,15 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на 7314,52 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 1828,63 грн.; - №0007861309, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем акцизний податок з товарів ввезених на територію України фізичними особами на 45715,76 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на 36572,61 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 9143,15 грн.; 2) визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №14709-17 від 26.10.2018р. про сплату податкового боргу у розмірі 92907,25 грн.. 
Відповідач ГУ ДФС у Рівненській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позовної заяви відмовити повністю. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 25.10.2019 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що при митному оформленні ввезеного на територію України транспортного засобу марки «RENAULT» модель «TRAFIC», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , позивачем було подано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого дата першої реєстрації автомобіля – 28.09.2010 року, і відповідно, сплачено митні платежі, як за автомобіль, який був у використання менше 5 років. Однак, за результатами проведеної перевірки, відповідачем встановлено невідповідність відомостей щодо дати першої реєстрації імпортованого транспортного засобу, які впливають на розрахунок митних платежів. Так,  згідно листа Міністерства інфраструктури та транспорту Італійської Республіки від 12.07.2017 року датою першої реєстрації вищезгаданого автомобіля в Італії є 28.04.2010 року. Звертає увагу апелянт на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.54 ПК України та ст.352 МК України не врахував, що лист Міністерства інфраструктури та транспорту Італійської Республіки від 12.07.2017 року не містить жодного документального підтвердження вказаних в ньому відомостей. Також зазначає апелянт, що у такому листі відсутня інформація, яка б спростовувала достовірність поданих позивачем до митного оформлення документів щодо дати першої реєстрації ввезеного автомобіля. На думку апелянта, обставини справи свідчать про недоведеність відповідачем наявності складу податкового правопорушення, і як наслідок, безпідставне збільшення позивачу грошових зобов`язань з акцизного податку та податку на додану вартість. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 25.10.2019 р. та ухвалити нове судове рішення, яким позов задоволити повністю. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного. 

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем ОСОБА_1 за митною декларацією №204050001/2015/007857 від 01.07.2015р. ввезено на митну територію України вантажний автомобіль марки «RENAULT», модель «TRAFIC», ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_1 , загальна кількість місць, включаючи місце водія – 3, призначений для використання по дорогах загального користування (для перевезення вантажів), номер двигуна НОМЕР_2 , двигун дизельний, робочий об`єм циліндрів 1995 см.3, вантажопідйомність – 1,09 т., маса в разі максимального завантаження - 2,77 т., що був у використанні, колісна формула – 4x2, тип кузова фургон, наявна стаціонарна перегородка між кабіною водія та вантажним відділенням, відсутні вікна в бокових панелях, відсутні доступні отвори для кріплення сидінь та встановлення пристроїв безпеки, відсутні в задній частині кузова декоративне оздоблення та ознаки комфорту, не виготовлений на базі кузова легкового автомобіля, календарний рік виготовлення – 2010, модельний рік виготовлення – 2010. Митна вартість вказаного автомобіля склала 68745,51 грн.  (а.с. 23-24, 53-54). 
Під час митного оформлення вантажного автомобіля марки «RENAULT», модель «TRAFIC», ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_1 позивачем подано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 10.02.2014р., відповідно до якого, дата першої реєстрації ТЗ вказана 28.09.2010р. (а.с. 25, 55). 
Також встановлено, що у період з 28.09.2017 р. по 06.10.2017 р. відповідачем ГУ ДФС у Рівненській області проведено документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів з поданням митної декларації від 01.07.2015 року №204050001/2015/007857. 
За наслідками перевірки складено Акт №1101/17-00-13-09/3147622890 від 12.10.2017 року. У висновках акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення: 1) статті 257, частини 1 статті 377 МК України, підпункту 215.3.5-2 пункту 215.3 статті 215 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті акцизного податку на загальну суму 36572,61 грн.; 2) пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 7314,52 грн. (а.с. 12-17, 59-62). 
На підставі вказаного вище Акта перевірки від 12.10.2017р. відповідачем ГУ ДФС у Рівненській області винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення від 26.10.2017 року: - №0007851309, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 9146,15 грн., з яких 7314,52 грн. – за податковими зобов`язаннями та 1828,63 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями; - №0007861309, яким збільшено суму грошового зобов`язання з акцизного податку в розмірі 45715,76 грн., з яких 36572,61 грн. – за податковими зобов`язаннями та 9143,15 грн. – за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 19-21, 64-66). 
Також 26.10.2018 відповідачем прийнято податкову вимогу №14709-17, якою визначено позивачу суму податкового боргу в загальному розмірі 92907,25 грн., який включає 77422,71 грн. боргу з акцизного податку та 15484,54 грн. боргу з податку на додану вартість, у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань за вказаними вище ППР (а.с. 22). 

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги та відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання їх протиправними та скасування, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відповідно до ч.1, ч.5 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.  
Також судом першої інстанції вірно зазначено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному  статтями 345-354 МК України, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості. 
Так, згідно п.8 ч.1 ст.336 МК України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів. 
Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи (ч.3 ст.345 МК України).
Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 МК України). 
Відповідно до ч.1 ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. 
Документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України (ч.2 ст.351 МК України). 
Відповідно до пп.14.1.163 п.14.1 ст.14 ПК України, перша реєстрація транспортного засобу – це реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше. 
Для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до   Митного кодексу України (пп.3 п.180.1 ст.180 ПК України). 
Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (п.190.1 ст.190 ПК України). 
Пунктом 206.1 статті 206 ПК України передбачено, під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування. 
Згідно абз.5 п.215.1. ст.215 ПК України, до підакцизних товарів належать серед іншого і транспортні засоби для перевезення вантажів. 
Відповідно до пп.215.3.5-2 п.215.3 ст.215 ПК України, акцизний податок справляється з таких товарів та обчислюється за такими ставками: моторні транспортні засоби для перевезення вантажів, що використовувалися з кодом товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД 8704219900 за ставкою податку у твердій сумі з одиниці реалізованого товару (продукції) (специфічні) 0,02 євро за 1 куб.см. об`єму циліндрів двигуна. 
Ставки податку для транспортних засобів, що відповідають коду 8704 згідно з УКТ ЗЕД, застосовуються для автомобілів, що використовувалися з 5 до 8 років з коефіцієнтом 40; для автомобілів, що використовувалися понад 8 років з коефіцієнтом - 50. 
Транспортні засоби, що використовувалися, - це транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби (пп.14.1.251. п.14.1. ст.14 ПК України). 
Системне тлумачення норм підпункту 215.3.52 пункту 215.3 статті 215, абзаців 1, 3 підпункту 214.1.2 пункту 214.1 статті 214 ПК України дозволяє прийти до висновку, що розмір акцизного податку та податку на додану вартість, які нараховуються при митному оформленні вантажних моторних транспортних засобів, визначається з урахуванням задекларованої митної вартості і коду товару згідно з УКТ ЗЕД, а також строку попередньої експлуатації, встановлених на підставі документів, поданих до митного оформлення.  Сума податку на додану вартість з товарів, ввезених на митну територію України, визначається на підставі положень пункту 190.1 статті 190 ПК України, з урахуванням розміру нарахованого і включеного до вартості товару акцизного податку. Відтак, збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість можливе за умови доведення податковим органом факту неправильного визначення акцизного податку. 
Відповідно до ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. 
Частиною 13 статті 264 МК України передбачено, що документи, відомості про які зазначені в митній декларації, повинні зберігатися декларантом або уповноваженою ним особою протягом не менше ніж 1095 днів. Декларант та уповноважена ним особа несуть установлену цим Кодексом та іншими законами України відповідальність за подання недостовірних відомостей, внесених ними до митної декларації, за знищення або втрату документів, відомості про які зазначені в митній декларації, до закінчення строку зберігання, передбаченого цією частиною. 
Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. №1388. 
Якщо на транспортні засоби уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, вони вважаються використовуваними. Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, вважається дата їх першої реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації транспортних засобів датою початку використання транспортного засобу вважається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік). 
Згідно з пункту 7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених   наказом Державної митної служби України від 17.11.2005р. №1118, власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; митної декларації - у разі потреби;   ВМД   (у разі транзиту ТЗ, нового або знятого з обліку в реєстраційному органі, через митну територію України); що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні); паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо; довідки про ідентифікаційний номер громадянина (за наявності). У випадках необхідності вирішення питань щодо визначення року виготовлення ТЗ, класифікації ТЗ згідно з УКТЗЕД, митної вартості або порушення справи про порушення митних правил посадова особа митного органу може вимагати деякі чи всі з перелічених документів: митні документи країни придбання ТЗ; сервісну книжку; експертний висновок; фотографії; технічну документацію. 
Датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата, зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорта німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію). У разі відсутності даних про дату першої реєстрації, коли модельний чи календарний рік виготовлення ТЗ, зазначений в ідентифікаційному номері, збігається з роком початку його експлуатації, датою виготовлення вважати 1 січня року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ. Якщо встановлений за ідентифікаційним номером модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, й перевищує його, датою виготовлення вважати 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року. Якщо встановлений за ідентифікаційним номером календарний або модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, і є меншим за нього, датою виготовлення вважати 1 січня календарного року, зазначеного в ідентифікаційному номері. У разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ. При цьому, в разі відсутності в реєстраційних і технічних документах на ТЗ календарної дати виготовлення ТЗ такою датою вважати 1 січня року, зазначеного в реєстраційних і технічних документах на ТЗ (пункт 8 Правил). 
Датою початку користування ТЗ, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, уважається дата першої реєстрації ТЗ, визначена в реєстраційних документах, які видані вповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці ТЗ на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації ТЗ датою початку користування вважати перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері НОМЕР_3 , а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах (абз.15 п.8 Правил). 

Зі змісту Акту перевірки №1101/17-00-13-09/3147622890 від 12.10.2017 року, який покладено в основу спірних ППР від 26.10.2017 року та податкової вимоги від 26.10.2018 року, видно, що контролюючий орган дійшов до висновку про заниження позивачем податкового зобов`язання по сплаті акцизного податку та податку на додану вартість внаслідок декларування недостовірних даних про дату першої реєстрації ТЗ. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що з матеріалів справи видно, що при митному оформленні 01.07.2015 року транспортного засобу «RENAULT», модель «TRAFIC», ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_1 декларантом було подано, зокрема, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.02.2014 р., згідно якого дата першої реєстрації автомобіля – 28.09.2010 р., а також рахунок-фактуру (інвойс) №577/15 від 25.06.2015 року, згідно якого дата першої реєстрації автомобіля – 28.09.2010 р.. 
Це підтверджується, зокрема, копією вказаних документів (а.с. 25, 26, 55, 56), змістом Акту перевірки №1101/17-00-13-09/3147622890 від 12.10.2017 року (а.с. 14, 59-62). 
Вказані документи являються офіційно виданими уповноваженими органами республіки Італія, а тому немає підстав для сумніву в їх достовірності. Ці документи було враховані митними органами України при митному оформленні транспортного засобу за митною декларацією №204050001/2015/007857 від 01.07.2015р.. 
Розмитнення розглядуваного ТЗ проведено за шостим (резервним) методом і декларантом було сплачено визначені митним органом наступні митні платежі: - акцизний податок в сумі 937,76 грн. та ПДВ в сумі 15999,02 грн.. 
Тому, являються помилковими висновки сулу першої інстанції про те, що при митному оформленні транспортного засобу декларантом було подано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 28.09.2010 р. із зазначенням необ`єктивної дати першої реєстрації автомобіля – 28.09.2010 року. 

Відносно доводів відповідача та висновків суду першої інстанції про те, що слід брати до уваги лист Міністерства інфраструктури та транспорту Італійської Республіки від 12.07.2017 р., в якому вказано, що датою першої реєстрації розглядуваного автомобіля марки «RENAULT TRAFIC» є 28.04.2010 р. (а.с.43-44), то колегія суддів зазначає наступне. 
У вказаному листі Міністерства інфраструктури та транспорту Італійської Республіки від 12.07.2017 р. вказана лише дата першої реєстрації ТЗ без зазначення того, на підставі яких саме реєстраційних чи інших документів сформовано відомості щодо першої реєстрації ТЗ. 
В матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, зокрема матеріали уповноважених органів іноземних держав, із інформацією про необ`єктивність записів у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.02.2014 р., згідно якого дата першої реєстрації автомобіля – 28.09.2010 р.. 
При цьому, суд враховує, що немає вини декларанта (позивача) в тому, що Регіональним сервісним центром МВС у Рівненській області було знищено оригінали документів, які стали підставою для реєстрації розглядуваного ТЗ (акт знищення від 17.01.2019 року – а.с.79). 

Отже, в матеріалах справи відсутні та податковим органом не надано доказів, які б свідчили про подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення ТЗ щодо дати першої реєстрації ввезеного автомобіля. 
Виходячи із змісту частини 6 статті 69 МК України, донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів, можливо виключно в разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення. 
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Вищенаведених обставин справи суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про порушення позивачем вимог митного та податкового законодавства та необхідності донарахування йому грошових зобов`язань з акцизного податку та ПДВ. 

Відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень від 26.10.2017 року та податкової вимоги від 26.10.2018 року. 
У зв`язку із цим являються обґрунтованими і підлягають до задоволення апеляційні вимоги позивача. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідно до статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції від 25.10.2019 р. слід скасувати і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. 

Крім цього, відповідно до вимог статей 139, 322 ч.4 КАС України, підлягають розподілу судові витрати по справі. 
Тому, відповідно до ст.139 КАС України, із врахуванням того, що позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги задоволено повністю, то в користь позивача слід стягнути із відповідача сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 1477,66 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 2469,60 грн.. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності. 
Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                   постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року в адміністративній справі №460/2086/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги – скасувати і прийняти нову постанову. 
Адміністративний позов ОСОБА_1 – задоволити. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 26.10.2017 року №0007851309 про збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів у розмірі 9143,15 грн.. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 26.10.2017 року №0007861309 про збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з акцизного податку із ввезених на територію України товарів у розмірі 45715,76 грн.. 
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області від 26.10.2018 року №14709-17, якою визначено ОСОБА_1 суму податкового боргу в розмірі 92907,25 грн.. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області (код ЄДРПОУ 39394217) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 1477,66 грн. сплаченого за подання адміністративного позову та судові витрати у виді судового збору в сумі 2469,60 грн. сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України. 

Головуючий:	 	В. В. Гуляк 	
Судді:	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови складено 06.02.2020 року