Постанова 
Іменем  України
 
27 листопада 2019 року
м. Київ 
 
справа № 2-139/11
провадження № 61-22386св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Дрішлюка А. І., Станкевича В. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю - 561/1000 частиною квартири АДРЕСА_1 , шляхом його вселення до квартири та визначення порядку користування житловою площею цієї квартири.
 
Позов мотивовано тим, що на підставі договору дарування від 19 серпня 2009 року він є власником 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 . Квартира складається з чотирьох кімнат та підсобних приміщень загальною площею 71,7 кв. м., в тому числі житловою 53,1 кв. м.
 
Позивач просив вселити його в квартиру та визначити порядок користування житловою площею квартири, виділивши йому в користування дві житлові кімнати, площею 18,0 кв. м. та 11,2 кв. м., лоджію 1,8 кв. м., залишивши відповідачці дві житлові кімнати площею 14,8 кв. м. та 9,1 кв. м., а підсобні приміщення: кухню, ванну, туалет та коридор залишити у загальному користуванні.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру задоволено.
 
Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 з виділенням в користування ОСОБА_1 житлової кімнати площею 18,0 кв. м., житлової кімнати 11,2 кв. м., лоджії 1,8 кв. м. Підсобні приміщення кухню, ванну кімнату, туалет, коридор залишено в загальному користуванні. Усунено перешкоди у користуванні власністю - вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , з урахуванням встановленого порядку користування квартирою.
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування власністю та усунення перешкод у користуванні власністю.
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2016 року заяву представника ОСОБА_1 - Шиєнкова Я. Є. про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами залишено без розгляду.
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2016 року заяву представника ОСОБА_1 - Шиєнкова Я. Є. про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
 
Короткий зміст оскарженого судового рішення
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року заяву представника ОСОБА_1 - Шиєнкова Я. Є. про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року - задоволено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року скасовано. Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - відхилено. Рішення Київського районного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року залишено без змін.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що преюдиціальне судове рішення, яке було підставою для ухвалення рішення суду апеляційної інстанції, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування власністю та усунення перешкод у користуванні власністю, скасоване, новим судовим рішенням не встановлено удаваності договору дарування за яким ОСОБА_1 набув право власності на 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 та фактичне укладення ним договору купівлі-продажу, а відтак відсутні підстави для переведення прав покупця на 561/1000 частин цієї квартири на   ОСОБА_2 , як співвласника іншої частини даної квартири.
 
Оскільки за вказаних обставин відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2  про визнання договору дарування за яким ОСОБА_1 набув право власності на 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 удаваним та фактичне укладення договору купівлі-продажу, про переведення прав покупця 561/1000 частин цієї квартири на ОСОБА_2 , як співвласника іншої частини даної квартири, про визнання права власності на 561/1000 частин квартири за ОСОБА_2 , то підстав для застосування положення ч. 4 ст. 61 ЦПК України (звільнення від доказування) немає і дане питання має бути встановлено рішенням у цивільній справі за спором, який розглядається.
 
Позивач є власником 561/1000 квартири, йому чиняться перешкоди у користуванні спірним будинком іншим співвласником будинку, яка оспорює право власності позивача. Кімнати, які виділені позивачу (18,0 кв. м. та 11,2 кв.м.) є прохідними до лоджії 1,8 кв. м. Окремо судом врахований той порядок користування, який склався між дарувальниками Савіними та відповідачем ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2017 року  ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року та залишити заяву представника ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами без задоволення. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року на яке посилається заявник як на нововиявлені обставини, не скасувало рішення апеляційного суду Одеської області від 16 травня 2015 року, не змінило і не припиняло прав і обов`язків осіб, що беруть участь у розгляді справи, не встановило нововиявлених обставин у розумінні статті 361 ЦПК України, не поновлювало право власності ОСОБА_1 . Крім того, суд апеляційної інстанції порушив процесуальні права відповідача на правову допомогу, законність і рівність  усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Суд не розглядав справу по суті спору з урахуванням встановлених судом нововиявлених обставин. 
 
Також суд апеляційної інстанції визначив порядок користування квартирою у вигляді виділення у користування ОСОБА_1 житлової кімнати площею 18,0 кв. м., житлової кімнати площею 11,2 кв. м, лоджії площею 1,8 кв. м., підсобні приміщення кухню, ванна кімната, туалет, коридор залишив в загальному користуванні співвласників, лише на підставі того, що позивач є власником більшої частини квартири, технічної можливості і фактичного порядку користування квартирою дарувальниками. При цьому суди не з`ясували законність підстав визначення фактичного порядку користування квартирою між співвласниками враховуючи баланс інтересів кожного з них. 
 
Позиція інших учасників справи
Інші учасники справи відзиви або заперечення на касаційну скаргу не подали.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу та надано строк для надання відзиву. Зупинено виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року до закінчення розгляду касаційної скарги.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
12 червня 2019 року справу передана судді доповідачу. 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Судами встановлено, що  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 належала 561/1000 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської ради 04 листопада 1994 року.
 
Інша 439/1000 частина цієї ж квартири спільного заселення належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 03 листопада 2006 року.
19 серпня 2009 року ОСОБА_8 , яка діяла від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , уклала з ОСОБА_1 договір дарування 561/1000 частини квартири. 
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року визнано удаваним договір дарування від 19 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н. В., реєстровий номер 1313, згідно якого ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах ОСОБА_5 ,   ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі доручень від 16 листопада 2006 року, подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 . Визнано, що фактично між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_1 відбувся договір купівлі-продажу 561/1000 частин зазначеної квартири. Визнано, що продаж частки спільної часткової власності відбувся з порушенням прав переважної купівлі співвласника ОСОБА_2 Переведено права та обов`язки покупця 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 . Видано ОСОБА_1 з депозитного рахунку № 37310014000123 територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області грошову суму у розмірі 261000 грн. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про переведення прав та обов`язків покупця 561/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , про визнання за   ОСОБА_2 права власності на 561/1000 частин цієї квартири, видачі ОСОБА_1 коштів у розмірі 261000 грн. з депозитного рахунку та в цій частині ухвалено нове рішення. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
При новому розгляді, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 серпня 2009 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , від імені яких діяла ОСОБА_8 і ОСОБА_1 . Визнано дійсним договір купівлі-продажу 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 серпня 2009 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , від імені яких діяла ОСОБА_8 і ОСОБА_1 Переведено права та обов`язки покупця 561/1000 частини квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 і визнано за ОСОБА_2 право власності на 561/1000 частину квартири АДРЕСА_1 . Видано ОСОБА_1 з депозитного рахунку № 37310014000123 територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області грошові кошти в сумі 261000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
 
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року - скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про визнання угод удаваними, переведення прав та обов`язків покупця, визнання права власності, стягнення грошових коштів - відмовлено в повному обсязі.
 
У грудні 2016 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шиєнков Я. Є. в-третє звернувся до апеляційного суду Одеської області про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами.
 
Нововиявлена обставина за твердженням представника ОСОБА_1 - Шиєнкова Я. Є. - це скасування останнього рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року, що є підставою для перегляду відповідно до пункту 3 частини другої статті 361 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту третього частини другої статті 361 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.
 
Задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 - Шиєнкова Я. Є. про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року, та скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що преюдиціальне судове рішення, яке було підставою для ухвалення рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування власністю та усунення перешкод у користуванні власністю, скасоване.
 
Але апеляційний суд не звернув уваги на те, що рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2015 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування власністю та усунення перешкод у користуванні власністю ґрунтувалось на преюдиціальному значенні для цієї справи обставин, встановлених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року, яке частково скасоване рішенням колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року та яке в подальшому було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року.
 
Отже, подальше скасування під час нового розгляду рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року не є нововиявленою обставиною для перегляду оскарженого судового рішення. 
 
За змістом частини першої статті 363 ЦПК України рішення, ухвала суду чи судовий наказ переглядаються у зв`язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив рішення, постановив ухвалу або видав судовий наказ.
 
Отже, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості ухвалити власне рішення по суті спору.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права.
 
Отже, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуОСОБА_4 задовольнити частково. 
 
Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року скасувати. 
 
Справу № 2-139/11 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    В. І. Крат

Судді:                                                                             Н. О. Антоненко

                                                                                      І. О. Дундар 

                                                                                      В. І. Журавель

                                                                                      Є. В. Краснощоков