Постанова
Іменем України
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 200/22237/15-ц

провадження № 61-33923св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 рокуу складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ-Ре» (далі - ТзДВ «СК «Київ-Ре») про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ТзДВ «СК «Київ-Ре» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 29 листопада 2012 року о 21 год. 30 хв. на перехресті вул. Короленко та пл. Троїцька у 
м. Дніпропетровську водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ЗАЗ ДЕУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 16.11 ПДР України, не надав перевагу в русі автомобілю, що рухався по головній дорозі, допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенц S 500», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілю «Мерседес Бенц S 500», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було завдано механічні пошкодження. Вина ОСОБА_3 у вказаному ДТП підтверджується постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року. 
 
Автомобіль «Мерседес Бенц S 500», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належав на праві власності ОСОБА_2 . Під час ДТП вказаним автомобілем керував ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу. 19 червня 2015 року право власності на вказаний автомобіль оформлено на ОСОБА_1 Власником автомобіля «ЗАЗ ДЕУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час ДТП було Управління Держкомзему у місті Запоріжжя Запорізької області, а згодом Головне управління Держземагенства у Запорізькій області, з яким ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах. Управлінням Держкомзему у місті Запоріжжя Запорізької області на вказаний автомобіль було укладено договір страхування з ТзДВ «СК «Київ-РЕ». Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження від 10 грудня 2012 року № 30-11-12, складеного ОСОБА_4 , вартість матеріальної шкоди пошкодженого після ДТП автомобіля «Мерседес Бенц S500», реєстраційний номер 
НОМЕР_2 , складає 25 951,00 грн, а вартість відновлювального ремонту складає 44 149,00 грн. Зазначені суми підтверджені висновком судового експерта-автотоварознавця Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 10 червня 2014 року № 666-14. 
 
ТОВ «Преміум автосервіс» було проведено ремонт автомобіля «Мерседес Бенц S 500», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за який позивач сплатив 
44 149,00 грн. 
 
В березні та грудні 2013 року ТзДВ «СК «Київ-РЕ» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 17 216,00 грн шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ТОВ «Преміум автосервіс». 
 
Спеціалісти експертної компанії «БК-Експерт», у порушення встановленого чинним законодавством порядку проведення товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів, сфальсифікувавши акт огляду від 06 грудня 2012 року, надали ТзДВ «СК «Київ-РЕ» завідомо неправомірний звіт 
№ 12/12-AZ02, оскільки спеціалісти експертної комісії «БК-Експерт» перед тим як скласти звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля повинні були особисто оглянути зазначений автомобіль. Але ОСОБА_5 та ОСОБА_6 06 грудня 2012 року під час огляду автомобіля «Мерседес Бенц S 500», реєстраційний номер НОМЕР_2 , були відсутні, що підтверджується оригіналом акту від 06 грудня 2012 року, де відсутні як їх підписи, так і підпис ОСОБА_7 , який безпосередньо проводив огляд та складав акт, а також поясненнями самого 
ОСОБА_7 , який зазначив, що при огляді автомобіля, який проводився ним 06 грудня 2012 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були відсутні та даний акт ним не підписувався. Таким чином ТзДВ «СК «Київ-РЕ» здійснив виплату страхового відшкодування не в повному обсязі, тому розмір вартості матеріальної шкоди та відновлювального ремонту повинен визначатись відповідно до звіту ОСОБА_4 , складеного відповідно до норм чинного законодавства та підтвердженого висновком судового експерта-автотоварознавця Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз.
 
Відповідно до звіту ОСОБА_4 розмір вартості матеріальної шкоди становить 25 951,00 грн. Різниця між розміром матеріальної шкоди згідно звіту ОСОБА_4 та страховою виплатою складає 8 735,00 грн 
(25 951,00 грн - 17 216,00 грн). Окрім того, позивачем було сплачено ОСОБА_4 800,00 грн за проведення автотоварознавчого дослідження з визначення вартості шкоди. Таким чином, ТзДВ «СК «Київ-РЕ» повинен доплатити йому страхову виплату у сумі 9 535,00 грн (8 736,00 грн + 
800,00 грн). Відповідно до звіту ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту становить 44 149,00 грн. ТзДВ «СК «Київ-РЕ» сплатило частину страхового відшкодування у розмірі 17 216,00 грн та повинно ще доплатити 9 535,00 грн. Різниця між фактичним розміром збитків та страховим відшкодуванням становить 17 938,00 грн (44 149,00 - (17 216,00 грн + 9 535,00 грн). 
 
ОСОБА_1 просив стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на його користь у якості відшкодування майнової шкоди, заподіяної в наслідок ДТП, суму у розмірі 17 398,00 грн; стягнути з ТзДВ «СК «Київ-РЕ» на його користь страхове відшкодування в розмірі 
9 535,00 грн та стягнути солідарно з відповідачів на його користь сплачений при подачі позову судовий збір. 
 
Протокольно замінено позивача у справі з ОСОБА_2 на 
ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська 
від 15 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.
 
Стягнуто з головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди суму в розмірі 17 398,00 грн, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн, всього - 17 641,60 грн.
 
Стягнуто з ТзДВ «СК «Київ-Ре» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 9 535,00 грн, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн, всього - 9 778,60 грн.
 
Рішення суду мотивовано доведеністю та обґрунтованістю заявлених позовних вимог.
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 
2017 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області задоволено.
 
Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області судовий збір у розмірі 535,92 грн.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано порушеннями судом норм процесуального права, які полягають у тому, що судом не було вирішено питання щодо прийняття нових позовних вимог та об`єднання їх з первинними позовними вимогами. ОСОБА_2 не відмовлявся від своїх позовних вимог та не просив залишити їх без розгляду. Судом не виносилось ухвали про прийняття відмови від позову і про закриття провадження в частині позовних вимог або залишення їх без розгляду. ЦПК України не передбачено заміни позивача. ОСОБА_2 на час ДТП був власником пошкодженого автомобіля і саме він звертався із заявою про страхове відшкодування до ТзДВ «СК «Київ-Ре», про те його не залучено до участі у справі в якості третьої особи. Апеляційний суд не наділений такими повноваженнями.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
04 липня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року та залишити в силі рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 грудня 2016 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі та усебічно з`ясував обставини справи, встановив, що саме 
ОСОБА_1 поніс матеріальні затрати із відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля, права ОСОБА_2 жодним чином не порушено, оскільки він жодних матеріальних витрат не поніс.
 
Суд апеляційної інстанції скасував правильне по суті та справедливе рішення суду першої інстанції з одних лише формальних міркувань, а порушення суду першої інстанції, які були допущені ним, не призвели до неправильного вирішення справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що 29 листопада 
2012 року о 21 год. 30 хв. на перехресті рівнозначних доріг 
вул. Короленка та пл. Троїцька у м. Дніпропетровську водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ЗАЗ ДЕУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 16.11. ПДР України не надав перевагу у русі автомобілю, що рухався по головній дорозі, допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz S500L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , яким керував ОСОБА_1 , в наслідок чого автомобілям було завдано механічні пошкодження. Вина ОСОБА_3 в ДТП встановлена постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2012 року, якою він притягнутий до адміністративної відповідальності. 
 
Автомобіль «Mercedes-Benz S500L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час ДТП належав на праві власності ОСОБА_2 . Під час ДТП вказаним автомобілем керував позивач у даній справі ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу. 19 червня 
2015 року право власності на вказаний автомобіль оформлено на 
ОСОБА_1 , який поніс матеріальні витрати по його відновленню в зв`язку із пошкодженням у даній ДТП.
 
Власником автомобіля «ЗАЗ ДЕУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час ДТП було Управління Держкомзему у місті Запоріжжя Запорізької області, з яким ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
 
Полісом № АЕ/0125664 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 
14 листопада 2012 року, укладеним між Управлінням Держкомзему у місті Запоріжжя Запорізької області та ТзДВ «СК «Київ-Ре», забезпечено транспортний засіб - автомобіль «ЗАЗ ДЕУ», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії поліса зазначено з 15 листопада 2012 року по 14 листопада 
2013 року, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000,00 грн.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, які полягають у тому, що судом не було вирішено питання щодо прийняття нових позовних вимог та об`єднання їх з первинними позовними вимогами. ОСОБА_2 не відмовлявся від своїх позовних вимог та не просив залишити їх без розгляду. Судом не виносилось ухвали про прийняття відмови від позову і про закриття провадження в частині позовних вимог або залишення їх без розгляду. ЦПК України не передбачено заміни позивача. ОСОБА_2 на час ДТП був власником пошкодженого автомобіля і саме він звертався із заявою про страхове відшкодування до ТзДВ «СК «Київ-Ре», про те його не залучено до участі у справі в якості третьої особи. Апеляційний суд не наділений такими повноваженнями.
 
Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
 
У постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі 
№ 6-183цс14 зроблено висновок, що «Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами,  хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб,  завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).».
 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, автомобіль «Mercedes-Benz S500L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час ДТП належав на праві власності ОСОБА_2 . Під час ДТП вказаним автомобілем керував ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, 19 червня 2015 року право власності на вказаний автомобіль оформлено на позивача ОСОБА_1 , який поніс матеріальні витрати по його відновленню в зв`язку із пошкодженням у даній ДТП.
 
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).
 
Аналогічне правило закріплено у частині другій статті 2 ЦПК України у редакції закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.
 
За правилами частини першої статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
З матеріалів справи вбачається, що з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулось Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
 
В свою чергу, ОСОБА_2 з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, яким стягнуто завдану матеріальну шкоду внаслідок ДТП на користь ОСОБА_1 не звертався, тобто про порушення його інтересів рішенням суду першої інстанції не заявляв.
 
А тому вирішуючи питання щодо порушення прав ОСОБА_2 рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд в порушення правил частини першої статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) вийшов за межі доводів апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
 
Апеляційний суд наведеного не врахував, не встановив чи дійсно заявлені позовні вимоги, в розумінні статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) (стаття 4 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) та статті 16 ЦК України порушують права, свободи, інтереси та (або) обов?язки ОСОБА_2 , який не оскаржував рішення суду першої інстанції з підстав порушення його прав та інтересів, чи підлягає захисту порушене право ОСОБА_1 .

Та обставина, що судом першої інстанції не розглянуто позовні вимоги ОСОБА_2 , який не оскаржував рішення суду першої інстанції, а розглянуто позов ОСОБА_1 , не є тією безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
З огляду на статтю 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України). 
 
У зв`язку з вказаними вище порушеннями судом апеляційної інстанції норми процесуального права, правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права у справі не перевіряється.
 
За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 
2017 року - скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 
2017 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська    	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков    	
 	А. Ю. Зайцев    	
 	В. М. Коротун    	
 	В. П. Курило