ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року	Львів	№ 857/11351/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,
за участю секретаря судового засідання:    Луців І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену суддею Лозинським С.О. у                   смт Ратне Ратнівського району Волинської області о 17:14, у справі № 166/714/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ратнівської селищної ради Ратнівського району Волинської області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

                                                          ВСТАНОВИВ:

28 травня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Ратнівської селищної ради Ратнівського району Волинської області, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії Ратнівської селищної ради від 14.05.2019 про накладення адміністративного стягнення.
При цьому, позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом.
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2019 року адміністративний позов залишено без розгляду.
Ухвала мотивована тим, що позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом з пропуском встановленого процесуальним законом строку,  поважність причин якого доведена не була.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем як доказ особистого отримання позивачем копії оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на розгляд суду надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправленняя з відміткою про особисте вручення адресату. Однак, наведені відповідачем доводи спростовуються відомостями, наданими ВПЗ Ратне-1, з яких слідує, що згадане поштове відправлення отримане дружиною позивача без зазначення його змісту. Зазначає, що з відділення поштового зв`язку особисто не отримував постанови селищної ради та вжив можливі дії для звернення до суду у встановлені законом строки.
В судове засідання сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.
Водночас ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Частиною 3 цієї статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Водночас особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб"єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею 286 КАС України.
Відповідно до ч.2 цієї статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Тобто, даними нормами законодавець визначив десятиденний строк звернення до суду з адміністративним позовом з дня винесення відповідного рішення.
Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах. 
Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.
Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач. 
Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.
Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.
Суд першої інстанції, визнавши неповажними наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду з адміністратиним позовом, застосував наслідки, передбачені ч.3 ст.123 КАС України. 
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, зазначивши наступне.
Зі змісту оскаржуваної позивачем постанови Адміністративної комісії Ратнівської селищної ради про накладення адміністративного стягнення слідує, що на засідання адмінкомісії Лесик С.І. не з`явся. Двічі на адресу за місцем реєстрації проживання ОСОБА_1 надіслано повідомлення про засідання адміністративної комісії (на 23.04.2019 на 12:00 та на 07.05.2019 о 12:00), поштові відправлення повертались на адресу відправника в зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання, повідомлення про запрошення на засідання на 14.05.2019 о 12:00 год. також залишено на робочому місці ОСОБА_1 та додатково повідомлено сина - ОСОБА_2 . На телефонні дзвінки не відповідає. З наведеного комісією встановлено умисне ухилення ОСОБА_1 від вручення повідомлення про розгляд адміністративної справи.
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.186 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн. 
На підтвердження скерування копії постанови на поштову адресу особи, яка притягнута до адмінвідповідальності, відповідачем на розгляд суду надано копію супровідного листа від 15.05.2019, копію фіскального чека ПН 215600426655 від 15.05.2019 та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення із штришкодовим ідентифікатором 44101 0831296 1 (а.с.24-26).
Однак, колегія суддів приходить до висновку, що надані  докази не є достатніми, так як вони не містять ідентифікуючих даних, з яких можливо встановити відправлення саме оскаржуваної позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення. Крім того, копія  фіскального чека ПН 215600426655 від 15.05.2019 не містить реквізитів відправника.
Водночас з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення слідує, що повідомлення про вручення містить покликання на його вручення особисто адресату 17.05.2019. При цьому, матеріали справи містять копію відомостей ВПЗ Ратне-1 Волинської дирекції ПАТ «Укрпошта» про отримання поштового відправлення із штришкодовим ідентифікатором 44101 0831296 1 дружиною адресата.
В даному випадку, позивачем зазначено обґрунтовані причини пропущення строку звернення до адміністративного суду та надано докази на підтвердження того, що існували певні об`єктивні обставини, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення до адміністративного суду у визначений процесуальним законом строк, відтак відсутні правові підстави для застосування судом наслідків порушення строків звернення до адміністративного суду, передбачених ч.3 ст.123 КАС України.
Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції.
Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям. 
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».
Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Постановивши ухвалу про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції  фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.5 КАС України. 
Відповідно до ст.320 КАС України підставами  для  скасування  ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і  направлення  справи  для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 242, 286, 308, 310, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 166/714/19  - скасувати.
Направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги  безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
    Постанова складена в повному обсязі 14.01.2020.