Постанова 
Іменем України                                       
18 грудня 2019 року 
 
м. Київ
справа № 643/10756/16-ц
провадження № 61-36116св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,
відповідач - ОСОБА_1 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Московського районного суду м. Харкова, у складі судді Єрмак Н. В., від 15 листопада 
2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. А., від 10 квітня 2018 року.
Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування 
У вересні 2016 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 , про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. 31 липня 2015 року приватним нотаріусом посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, продала спірну квартиру відповідачу. Прокурор вказував, що оскільки зі смертю особи, припиняється її правоздатність, укладення договору купівлі-продажу спірної квартири здійснено всупереч вимогам статті 658 ЦК України. Зазначив, що перебування спірної квартири у володінні відповідача порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого статтею 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. 
Посилаючись на зазначені обставини, прокурор просив суд визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 та складається з квартири АДРЕСА_1 ; визнати за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради право власності на вказану квартиру; витребувати спірну квартиру від ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 
2017 року у задоволені позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право власності ОСОБА_1 на час розгляду справи ніким не оспорено, реєстрація права власності не скасована, договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач набула право власності на спірну квартиру, в судовому порядку недійсним не визнався, а правові підстави вважати цей договір нікчемним відсутні. На час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири Харківська міська рада не була власником квартири, отже майно не вибувало із володіння органу місцевого самоврядування.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишено без задоволення. Рішення Московського районного суду м. Харкова 
від 15 листопада 2017 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що у Харківської міської ради, в інтересах якої заявлено позов, не виникло право власності на спірне майно, а тому підстави для задоволення віндикаційного позову відсутні. Факт реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 та презумпція правомірності договору купівлі-продажу унеможливлюють визнання цієї квартири відумерлою спадщиною.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що договір купівлі-продажу квартири було укладено особою, яка не мала права розпоряджатись нею, отже зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок, тому є нікчемним. Спірна квартира повинна вважатись відумерлою спадщиною, оскільки заповіт ОСОБА_3 не складала, спадкоємці будь-якої черги відсутні, тому квартира переходить у власність до територіальної громади в особі Харківської міської ради. Суди дійшли неправильних висновків про неможливість визнання права власності на спірну квартиру за Харківською міською радою та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Відзиву на касаційну скаргу не надходило
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
07 вересня 2018 року справу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 : 1/2 частина                 квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09 листопада 2004 року, а інша 1/2 частина квартири - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 жовтня 1999 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 14-15).
31 липня 2015 року між ОСОБА_2 , яка діяла від імені  ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом, згідно умов пунктом 1.1 якого продавець (в особі представника) ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність, а покупець ОСОБА_1 зобов`язується прийняти у власність двокімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 
(а.с. 10-13).
ОСОБА_2 діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом 09 липня 2014 року, реєстраційний № 1033.
Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 31 липня 2015 року (номер запису про право власності 10639249).
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України, 2004 року; аналогічні приписи закріплені у частинах першій і другій статті 4 чинного ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою, третьою, п`ятою статті 1277 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. 
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. 
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 ЦК України.
Відповідно до статті 278 ЦПК України, 2004 року, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Оскільки у цій справі існує спір щодо квартири, то справа розглядалася у позовному провадженні.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
Крім того, главою 29 ЦК України визначено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).
ЦК Українипередбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Відповідні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду 
у постанові 28 листопада 2018 року у справа № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18).
За змістом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на зазначене, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
Право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна.
Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, що надає органу місцевого самоврядування право та покладає на нього обов`язок подати заяву про визнання спадщини відумерлою, а визнання спадщини відумерлою є підставою для виникнення права власності на спадкове майно у територіальної громади.
Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням положень              статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України).
З урахуванням наведеного, територіальна громада, від імені якої діє орган місцевого самоврядування, не може бути позбавлена можливості на захист свого права на майно (легітимних і виправданих очікувань набути майно), а віндикація є способом захисту речового права, який спрямований на ефективне поновлення порушених прав на майно.
У порушення вимог статей 212, 213 ЦПК України 2004 року, статей 89, 263, 264, 367 чинної редакції ЦПК України суди зазначених вимог закону та обставин справи не врахували, фактично відмовивши позивачу у захисті речового права з формальних підстав.
Згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
При новому розгляді справи суду необхідно уточнити підстави позову, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень по суті спору, як в цілому, так і кожному доказу окремо.
Керуючись статями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 
2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської областівід 10 квітня 2018 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                       Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                    О. М. Осіян
 
                                                                                                                Н. Ю. Сакара
 
        С. Ф. Хопта
 
        В. В. Шипович