Ухвала
Іменем України 
03 січня 2020 року
м. Київ
справа № 628/3395/18
провадження № 51-6570 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду       у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року щодо нього,
 
встановив:
 
Вироком Куп`янського районного суду Харківської області від 1 лютого 2019 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця               м. Теплогірськ Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, визнано винним та засуджено за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі – КК)  до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі частини 1 статті 71 КК до покарання призначеного ОСОБА_4 цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2017 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Початок відбування покарання ОСОБА_4 визначено обчислювати з 25 жовтня 2018 року. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року вирок Куп`янського районного суду Харківської області від 1 лютого 2019 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
У вказаній ухвалі зазначено, що за правилами частини 5 статті 72 КК (в редакції Закону України №838-VIIIвід 26 листопада 2015 року), підлягає зарахуванню тільки строк попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано  попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він не погоджується з ухвалою Харківської області від 1 лютого 2019 року та просить зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув’язнення за попереднім вироком, а саме з 13 січня 2016 року по 13 лютого 2017 року з розрахунку  один день попереднього ув’язнення за два дні позбавлення волі. 
Зазначає, що при постановленні оскаржуваного вироку суд першої інстанції на підставі частини 1 статті 71 КК до покарання призначеного йому цим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2017 року, при цьому проігнорувавши положення частини 5 статті 72 КК. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
 
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги засудженого про зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання за вироком Червонозаводського районного суду               м. Харкова від 13 лютого 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Так, застосування положень статті 72 КК можливе лише в кримінальному провадженні у якому особу засуджено до покарання. А тому неможливо зарахувати строк попереднього ув`язнення засудженому ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні у строк покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2017 року, який постановлений в іншому кримінальному провадженні, як про це ставиться вимога в касаційній скарзі.
Крім того, відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, положення частини 5 статті 72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у частині 1 статті 72 КК, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні частини 2 статті 4 КК.
Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК в редакції Закону України                              від 21 листопада 2015 року № 838-VIII«Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення  у строк покарання» (далі – Закон  № 838-VIII) (пряма дія Закону  № 838-VIII).
Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні частини 1                 статті 5 КК).
Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 ККв редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Закону України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII«Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі – Закон  № 2046-VIII), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 ККв редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до частини 2 статті 5 ККне допускається.
Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 ККв редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
Із копій судових рішень видно, що засуджений вчинив злочин 19 серпня 2018 року.
Отже, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 правильно вказав, що строк відбування покарання слід відраховувати з часу фактичного затримання, а саме з 25 жовтня 2018 року.
До того ж, відповідно до змісту ухвали, суд апеляційної інстанції на обґрунтування доводів апеляційної скарги засудженого зазначив, що за правилами частини 5                      статті 72 КК (в редакції Закону України №838-VIIIвід 26 листопада 2015 року), підлягає зарахуванню тільки строк попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано  попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
 З таким висновком суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів.
При розгляді апеляційної скарги засудженого суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни. 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам  статті 419 КПК.
Таким чином, обґрунтування вимог касаційної скарги засудженого не містять таких доводів, які б викликали необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з копій судових рішень вбачається, що задоволенню вони не підлягають.
 
На підставі наведеного, керуючись пункту 2 частиною  2 статті 428 КПК, Суд
 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року щодо нього. 
            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                  ОСОБА_3