ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2969/19	
(суддя Момонт Г.М., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Іванова С.М.,     
  розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою  Управління Держпраці у Кіровоградській області на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року про забезпечення позову у справі №340/2969/19 за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Долинка» до Управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Долинка» 22 листопада 2019 року звернулось до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами (Управління Держпраці у Кіровоградській області) №КР3317/43/ТД-ФС від 30.10.2019 р. про накладення на ТОВ «Агрофірма Долинка» штрафу у розмірі 250380 грн.
Заява обґрунтована тим, що буде подано позов про оскарження постанови виконуючого обов`язки начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області Заніздри В.А. від 30.10.2019 р. №КР3317/43/ТД-ФС, якою за порушення вимог ч.1 ст.21 КЗпП та ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП на ТОВ «Агрофірма Долинка» накладено штраф у розмірі 250      380,00 грн. Вказана постанова набрала законної сили 30.10.2019 р., а строк пред`явлення її до виконання – 30.01.2020 р. Окрім того, у постанові зазначено, що ТОВ      «Агрофірма Долинка» в строк до 30.11.2019 р. повинна надіслати документ, який підтверджує сплату штрафу. Зазначає про те, що Управління Держпраці у Кіровоградській області може подати постанову №КР3317/43/ТД-ФС від 30.10.2019 р. на примусове виконання, що спричинить наслідки передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, може призвести до стягнення суми штрафу та витрат виконавчого провадження, а також арешту та реалізації майна ТОВ «Агрофірма Долинка». При цьому, розгляд справи може тривати значний час, а стягнення штрафу на підставі оскаржуваної постанови створить обставини за яких захист прав, свобод та інтересів стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. 
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року  клопотання про забезпечення позову задоволено.
Суд, вжив заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КР3317/43/ТД-ФС від 30 жовтня 2019 року, винесеної Управлінням Держпраці у Кіровоградській області, якою на товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Долинка» накладено штраф у розмірі 250380,00 грн.
          Ухвала суду мотивована тим, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КР3317/43/ТД-ФС від 30.10.2019 р., є виконавчим документом та підлягає зверненню до виконання тримісячний строк з дня її винесення. Початок примусового виконання постанови, яку позивач має намір оскаржити в судовому порядку, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судове рішення, а також спричинити неможливість ефективного захисту або поновлення прав позивача, у випадку встановлення судом факту їх порушення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Управління Держпраці у Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить її скасувати.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що заява позивача ґрунтується лише на припущеннях без наведення відповідного обґрунтування.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.           Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При цьому, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Під час вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Згідно з п.п.9, 10 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. №509 (далі за текстом – Порядок №509),  штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.
Відповідно до абз.4 п.11 Порядку №509 не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються: органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).
Пунктом 7 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі за текстом – Закон №1404) встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення державних органів, які законом визнані виконавчими документами.
Зважаючи на ч.1 ст.12 Закону №1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до ч.4 ст.15 Закону №1404 за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.
Дійсно, постанова №КР3317/43/ТД-ФС від 30.10.2019 року про накладення на ТОВ «Агрофірма Долинка» штрафу у розмірі 250380 грн. є виконавчим документом, однак подана заява та додані до неї документи не містять доказів звернення такої постанови до виконання, відкриття виконавчого провадження, як наслідок станом на час звернення до суду з заявою про забезпечення позову відсутні обставини, які б вказували на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Кіровоградській області – задовольнити.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі №340/2969/19 – скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Долинка» про вжиття заходів забезпечення позову.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 17лютого 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов