УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/2290/18
Провадження № 22-ц/4820/53/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 лютого 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.
секретар судового засідання Чебан О.М.
з участю: представника позивача, відповідача, її представника
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/2290/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Хлімоненковою Мариною В`ячеславівною, на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2019 року у складі судді Швець О.Д. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , Управління державної реєстрації Кам`янець-Подільської міської ради, приватний нотаріус Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Барановський Станіслав Францович про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду та просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 22 серпня 2017 року між ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кам’янець-Подільського нотаріального округу Барановським С.Ф. та зареєстрований за № 826, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер : 36745996 від 22.08.2017 прийняте приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Барановським С.Ф., яким вирішено провести державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на ј частину домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 , стягнути з відповідачів судові витрати.
         В обґрунтування своїх позовних вимогОСОБА_1  зазначав, що 29 вересня 2004 року набув у власність Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 69,1 кв.м. на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Барановським С.Ф. за № 1-2356. 15 березня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, за яким позивач продав, а відповідач ОСОБА_2 купила ј частину вищевказаного домоволодіння АДРЕСА_1 . Сторони належним чином зареєстрували своє право власності. В подальшому, 22 серпня 2017 року ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі виданої ним довіреності, відчужила належну йому ј частину домоволодіння на користь свого онука - ОСОБА_3 шляхом укладення договору купівлі-продажу. В позовні заяві позивач вказує, що цей договір купівлі-продажу порушує його права, як власника, а також суперечить положенням чинного законодавства. Зазначає, що протягом 2006-2009 років, разом з ОСОБА_2 самовільно без належних дозвільних документів, здійснили перебудову 1/2 частини (кожний є власником по 1/4) домоволодіння АДРЕСА_1 В результаті чого, загальна площа Ѕ частини домоволодіння вже склала 190,2 м. кв. Однак, оскаржуваний договір купівлі-продажу, який від імені позивача уклала ОСОБА_2 зі своїм онуком, ОСОБА_3 , був укладений без врахування його перебудови та збільшення фактичної площі. Позивач вважав, що таким чином було порушено його права як власника майна, тому просив задоволити позов, визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 22 серпня 2017 року між ОСОБА_1 від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .
Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 червня 2018 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору було залучено ОСОБА_4 , реєстраційну службу Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції, приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Барановського С.Ф.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2019 року в задоволенні вказаного відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_5 , вважають рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального, неправильним застосуванням норм матеріального права, зазначають, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Вказують, що при вирішенні спору, суд дійшов хибного висновку, що оскаржуваний договір купівлі-продажу був укладений з дотриманням норм чинного законодавства. Так, згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний) продавцем у майбутньому. Однак, як було встановлено судом, підтверджено показанням свідків, предметом укладеного договору було неіснуюче нерухоме майно на місці якого з 2009 року були побудовані самочинні будівлі, на які позивач не набув права власності. Зазначене суперечить положенням ст.ст. 376, 655, 656 ЦК України, а тому в силу положень ст.ст. 215, 236 вказаного Кодексу такий правочин є недійсним з моменту його чинення. Крім того, на думку апелянта, його представника, суд безпідставно проігнорував той факт, що оскаржуваний правочин було укладено на підставі незаконно виданої довідки-характеристики № 1392 від 21.08.2017 року працівника БТІ – свідка ОСОБА_6 , яка в порушення п. 3.1 та п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, чинній на момент видачі вищевказаної довідки, зобов`язана була провести інвентаризацію нерухомого майна та відобразити у довідці дійсний технічний стан нерухомості. При цьому, працівник в судовому засіданні підтвердила, що не здійснювала огляд нерухомого майна, а видала довідку згідно інвентаризації справи, в якій містяться копії поетажних планів та експлікації станом на 2006 рік. Також вказують, що є невірним висновок суду про не доведення позовних вимог про порушення права позивач. Так, було встановлено, що у подружжя – позивача та відповідача ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  погіршилися сімейні відносини. Через що, 12 серпня 2017 року ОСОБА_1 змінив місце проживання та припинив спільне життя з відповідачкою і 14 серпня 2017 року звернувся до суду із позов про розірвання шлюбу. В свою чергу, 18 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до поліції із заявою про зникнення позивача в результаті якої його було оголошено в розшук, а вже 22 серпня 2017 року, через 4 дні, уклала оскаржуваний договір купівлі-продажу. Тобто, фактично, за його відсутності, не маючи відомостей про дійсну його волю на чинення правочину. Також, в апеляційній скарзі звертають увагу на те, що ОСОБА_1  не має іншого зареєстрованого місця проживання в Україні, тому укладення оскаржуваного правочину суперечить його інтересам, так як, фактично, позивач втратив право перебування на території України. Про вчинення правочину, ОСОБА_2 не повідомляла позивача, не повернула йому кошти, не повернула довіреність, про укладення договору, стало відомо лише у 2018 році під час провадження по іншій цивільній справі. Вищезазначене також свідчить, що укладення оскаржуваного правочину не було вчинено в інтересах позивача. Крім того, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що ще під час звернення до адвоката для написання заяви про розлучення, позивач звернувся до нотаріуса з метою скасування довіреності, однак, нотаріус перевіривши відомості в реєстрі, повідомив про відсутність відомостей про дійсне доручення. І як було встановлено в подальшому, за відсутністю вини позивача, оскільки в нього на руках не було вказаного доручення, воно було вчинено на бланку номер якого позивач не знав. Довіреність вдалося скасувати лише 30 березня 2018 року.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що 17 вересня 2004 року позивач - ОСОБА_7 Коста Лучіано надав ОСОБА_2 довіреність, яка була посвідчена державним нотаріусом Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори, № 1-2225 ОСОБА_8 Довіреність була підписана позивачем особисто, позивач підтвердив в присутності нотаріуса свої дії. Довіреність була видана без права передоручення третім особам і зберігала чинність до припинення її дії. Даною довіреністю Далла Коста Лучіано уповноважив ОСОБА_2 поряд з іншим вчиняти будь-які дії щодо належного йому майна та укладати цивільно-правові угоди.
       29 вересня 2004 року ОСОБА_2 , діючи від імені громадянина Італії ОСОБА_1 як обдарованого, на підставі зазначеної довіреності в його інтересах прийняла в дар у власність ОСОБА_1 від громадянина ОСОБА_9 , як дарувальника Ѕ частину будинковолодіння за АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 1500 кв.м. Дане будинковолодіння складалось з кам`яного житлового будинку з прибудовами розміром житлової площі - 54,9 кв.м., загальної площі - 107,4 кв.м. Літ. А-1, кам`яного сарая літ. «Б», кам`яного сарая літ. «В», дерев`яного гаража літ. «Ж», саманної літня кухня літ. «З».
     Згідно п. 1 договору у власність обдарованого переходить дві кімнати площею 11,4 кв.м. і 16,0 кв.м., кухня площею 11,1 кв.м., тамбур площею 6,0 кв.м., веранда площею 10,8 кв.м., підвала площею 13,8 кв.м., службові побудови. 
    Право власності ОСОБА_1 на дане нерухоме майно зареєстровано 06.11.2004 року, реєстраційний номер 7438076. 
      15 березня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Барановським С.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 1-472, відповідно до якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 придбала у приватну особисту власність ј частину домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованій на земельній ділянці пл. 1500 кв.м. Дане будинковолодіння складалось з кам`яного житлового будинку з прибудовами розміром житлової площі - 54,9 кв.м., загальної площі - 107,4 кв.м. Літ. А-1, кам`яного сарая літ. «Б», кам`яного сарая літ. «В», дерев`яного гаража літ. «Ж», саманної літня кухня літ. «З».
      Право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/4 частину домоволодіння зареєстровано 31.03.2006 року реєстраційний номер 7438076.
    Протягом 2004-2009 рр. на території домоволодіння по АДРЕСА_1 самовільно без дозвільних документів було здійснено самочинне будівництво, в ході якого було здійснено будівництво зблокованого житлового будинку А-1, загальною площею 190,2 кв. м., (одна частина одноповерховий, площею 105,5 кв.м., друга частина двоповерховий, площею 84,7 кв.м.), перебудовані господарські будівлі - двоповерхова господарська будівля (літня кухня, сарай, гараж літ. Б), загальною площею 98,9 кв.м., господарська двоповерхова будівля (гараж літ. Г), загальною площею 89 кв.м. На земельній ділянці облаштовано елементи благоустрою – навіс для відпочинку, вимощення з кам`яних декоративних плиток, бетонне вимощення, елементи декорації «альпійська гірка», настінні елементи етносу, облаштований пішохідний доступ на територію земельної ділянки бетонними (кам`яними) сходами. Окрім цього на земельній ділянці наявна добудова до житлового будинку у вигляді незавершеної будівництвом двоповерхової будівлі.
         В травні 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались до Кам`янець-Подільського МБТІ із заявою про виготовлення документів для узаконення самочинного будівництва, однак дане самочинне будівництво узаконено не було.
24 жовтня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.
07 червня 2012 року ВГІРФО УМВС у Хмельницькій області ОСОБА_1 було видано посвідка на постійне проживання в Україні, а 09 червня 2012 року його місце проживання було зареєстровано по АДРЕСА_1 .
14 серпня 2017 року ОСОБА_10 Лучіано подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 
17 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до органів поліції з заявою про втрату зв`язку з ОСОБА_1 , за якою до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.
22 серпня 2017 року ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою 17.09.2004 р. за № 1-2225 як продавець, уклала зі своїм онуком ОСОБА_11 договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким відчужила на користь онука належну позивачу ј частину домоволодіння АДРЕСА_1 , який посвідчений нотаріально за реєстровим № 826. 
В п. 2 цього договору зазначено, що згідно технічного паспорта, виготовленого Кам`янець-Подільським МБТІ 24.01.2006 року, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 кам`яний житловий будинок з прибудовами розміром житлової площі - 54,9 кв. м., загальної площі - 107,4 кв. м. Літ. А-1, кам`яний сарай літ. «Б», кам`яний сарай літ. «В», дерев`яний гараж літ. «Ж», саманна літня кухня літ. «З». Отже вказане нерухоме майно є предметом вищезазначеного договору купівлі-продажу.
При цьому в підтвердження вказаного опису предмету договору купівлі-продажу, сторонами договору нотаріусу було надано технічний паспорт, складений Кам`янець-Подільським МБТІ 24.01.2006 року та довідку характеристику № 1392 від 21 серпня 2017 року, теж виготовлену Кам`янець-Подільським МБТІ.
За вказаною довідкою станом на 21 серпня 2017 року в будинковолодінні по АДРЕСА_1 кам`яний житловий будинок з прибудовами розміром житлової площі - 54,9 кв. м., загальної площі - 107,4 кв. м. Літ. А-1, кам`яний сарай літ. «Б», кам`яний сарай літ. «В», дерев`яний гараж літ. «Ж», саманна літня кухня літ. «З».
Однак на час укладення договору на земельній ділянці, на якій розташоване домоволодіння, вже було здійснено самочинне будівництво щодо переобладнання та реконструкції вказаних будівель, в ході якого були здійснені будівництво зблокованого житлового будинку А-1, загальною площею 190,2 кв.м., (одна частина одноповерховий, площею 105,5 кв.м., друга частина двоповерховий, площею 84,7 кв.м.), перебудовані господарські будівлі - двоповерхова господарська будівля (літня кухня, сарай, гараж літ. Б), загальною площею 98,9 кв. м., господарська двоповерхова будівля (гараж літ. Г), загальною площею 89 кв. м.
Крім того в п. 7 договору вказано, що за звітом про оцінку майна від 21.08.2017 вартість ј частини даного домоволодіння складає 34247,72 грн.
Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявними матеріалами справи, відповідними правочинами, висновком судової будівельно-технічної експертизи, показами свідків та іншими матеріалами справи.
У відповідності до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За нормами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
П. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. 
Згідно ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. 
Отже за нормами Цивільного кодексу України чітко визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору.
Як вбачається з оспорюваного договору купівлі-продажу від 22 серпня 2017 року,  предметом цього договору була ј частина домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка складалась з кам`яного житлового будинку з прибудовами розміром житлової площі - 54,9 кв. м., загальної площі - 107,4 кв. м. Літ. А-1, кам`яного сарая літ. «Б», кам`яного сарая літ. «В», дерев`яного гаража літ. «Ж», саманної літня кухня літ. «З».
В той же час судом встановлено, що станом на 22 серпня 2017 року на земельній ділянці по АДРЕСА_1 було здійснено самочинне будівництво щодо переобладнання та реконструкції вищевказаних вказаних будівель, в ході якого були здійснені будівництво зблокованого житлового будинку А-1, загальною площею 190,2 кв. м., (одна частина одноповерховий, площею 105,5 кв.м., друга частина двоповерховий, площею 84,7 кв.м.), перебудовані господарські будівлі - двоповерхова господарська будівля (літня кухня, сарай, гараж літ. Б), загальною площею 98,9 кв. м., господарська двоповерхова будівля (гараж літ. Г), загальною площею 89 кв. м.
Тобто, станом на момент укладення оспорюваного правочину 22 серпня 2017 року ј частини домоволодіння у вигляді кам`яного житлового будинку з прибудовами розміром житлової площі - 54,9 кв.м., загальної площі - 107,4 кв.м. Літ. А-1, кам`яного сарая літ. «Б», кам`яного сарая літ. «В», дерев`яного гаража літ. «Ж», саманної літня кухня літ. «З» не існувало, так як вказані будівлі були самочинно переобладнані та реконструйовані в інший об`єкт нерухомості, в зв`язку з чим виникли інші самочинно збудовані об`єкти нерухомості, іншої площі, конфігурації та припинилось фізичне існування ј частина домоволодіння по АДРЕСА_1 у тому вигляді як воно було зазначено в договорі купівлі-продажу.
При цьому нотаріусу було надано звіт про оцінку майна, за яким станом на 21 серпня 2017 року, було оцінено домоволодіння по АДРЕСА_1 у вигляді кам`яного житлового будинку з прибудовами розміром житлової площі - 54,9 кв.м., загальної площі - 107,4 кв.м. Літ. А-1, кам`яного сарая літ. «Б», кам`яного сарая літ. «В», дерев`яного гаража літ. «Ж», саманної літня кухня літ. «З».
Тобто оцінювачем було визначено вартість фізично неіснуючого об`єкту нерухомості, в той же час не визначено вартість наявних об`єктів нерухомості, які існували на час оцінки.
З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України при укладенні договору купівлі-продажу від 22 серпня 2017 року продавець ОСОБА_2 не повідомила нотаріуса, що предметом договору купівлі-продажу є об`єкт нерухомості, який на час укладення договору фізично відсутній у її довірителя як продавця, нотаріусу було надано довідку-характеристику  будинковолодіння по АДРЕСА_1  № 1392 від 21 серпня 2017 року, виготовлену Кам`янець-Подільським МБТІ, зіт прот оцінку майна, які не відповідали дійсності, а тому оспорюваний договір купівлі-продажу суперечить нормам ст. ст. 655, 656 Цивільного кодексу України та відповідно до ст.ст. 203, 215 цього кодексу підлягає визнанню недійсним.
Крім того відповідно до ст. 237, ч. 3 ст. 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 відчужила належну позивачу частину нерухомого майна своєму онуку ОСОБА_3 . 
При цьому в судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснила, що переобладннання та реконструкція будинковолодіння по АДРЕСА_1 здійснювалась за її особисті кошти, які вона надала ОСОБА_1 , вказані кошти він їй не повернув. Тому з метою повернення цих коштів вона і здійснила відчуження належної позивачу частини домоволодіння.
Крім того колегія суддів вважає, що підтвердженням вказаних пояснень відповідача є та обставина, що оспорюваний правочин був вчинений після припинення сторонами спільного проживання, подачі позивачем позовної заяви про розірвання шлюбу, звернення відповідача 17 серпня 2017 року до органів поліції про зникнення позивача, тобто після виникнення між сторонами конфлікту і припинення сімейних стосунків.
Вказане житлове приміщення є єдиним зареєстрованим місцем проживання  ОСОБА_1 і було його єдиним житлом, за яким було зареєстровано його право власності.
За таких обставин колегія судді вважає, що всупереч вимогам ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України відповідач ОСОБА_12 , діючи від імені  ОСОБА_1  як представник по дорученю вчинила оспорюваний договір купівлі-продажу у своїх інтересах з метою поверенння грошових коштів, які вона на її думку надавала позивачу.
З цих підстав висновки суду першої інстанції, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, він не позбавлений можливості захистити своє право в інший спосіб, так як в матеріалах справи дані про державну реєстрацію права власності на новостворені об`єкти нерухомого майна, такий об`єкт права власності не існує і не міг бути предметом договору купівлі-продажу, а будівельні матеріали не були предметом договору, що оспорюється є помилковим.
В цій справі позивач не ставить питання про визнання за ним права власності на новостворені об`єкти нерухомого майна, а лише вказує, що правочин, укладений від його імені відповідачем ОСОБА_2 , укладено з порушенням норм цивільного законодавства та порушує його права і унеможливлює в подальшому вирішення питання про узаконення самочинного будівництва та набуття на нього права власності в майбутньому.
При цьому позивач в разі відмови в позові буде позбавлений можливості на захист свого права в інший спосіб, оскільки втратить своє право власності на частину домоволодіння і не зможе в такому випадку вимагати від інших співвласників певної грошової компенсації за використані при самочинному будівництві будівельні матеріали, а новий власник набуває право на узаконення самочинного будівництва, набуття права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, будівництво, якого не здійснював.
В зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судовго рішення про задоволення позову з підстав неправильного застосування норм матеріального права. 
       Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390  ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Хлімоненковою Мариною В`ячеславівною, задовольнити.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 22 серпня 2017 року між ОСОБА_1 , від імені якого на підставі довіреності діяла ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Кам’янець-Подільського міського нотаріального округу Барановським С.Ф. та зареєстрований за № 826, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер : 36745996, від 22 серпня 2017 року, прийняте приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Барановським С.Ф., яким вирішено провести державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на ј частину домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 .
       Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) по 1409 грн. 60 коп. з кожного судових витрат у вигляді сплаченого судового збору.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 лютого 2019 року.

Судді                                 А.М.Костенко
Р.С. Гринчук
Л.М. Грох