КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа № 367/8247/19 Головуючий у суді першої інстанції: Саранюк  Л. П.
 апеляційне провадження №: 22-ц/824/570/2020 Доповідач: Гаращенко Д.Р. 
 
16 січня 2020 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
головуючого судді                 Гаращенка Д. Р.
суддів                               Невідомої Т. О., Пікуль А. А.  
при секретарі                           Гавриленко М. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  адвоката Король Інни Олександрівни представника ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22.10.2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального напису,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального напису, заінтересована особа: ОСОБА_1 
Просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк три місяці, яким заборонити наближення на 100 м. до місця проживання ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; до місця знаходження школи, в якій навчаються неповнолітні діти; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з березня 2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з   ОСОБА_1 Від даного шлюбу сторони мають сина.
З дати укладення шлюбу по даний час як подружжя разом не проживали ОСОБА_1 офіційно працевлаштований та проживав у м. Дніпро (Дніпропетровськ) в орендованому помешканні. 
ОСОБА_1 ніколи не приймав участі у вихованні та у житті спільного сина.
Заявник ОСОБА_2 також має двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу.
За час проживання спільного майна у сторін не з`явилось. 
За час подружнього життя ОСОБА_1 приїздив до дитини один раз на місяць, а то і через більший період часу. 
Під час приїздів виникали конфлікти, непорозуміння, крики та грубі образи зі сторони ОСОБА_1 , були присутні неповнолітні діти, що завдавало їм психологічного та морального насильства.
В серпні 2019 року, ОСОБА_2 дізналась, що ОСОБА_1 має інші позашлюбні особисті відносини. 
10.08.2019 р. (в присутності малолітніх дітей), ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 нецензурними словами, образами та нанесенням тілесних ушкоджень. 
ОСОБА_2 звернулась з заявою до правоохоронних органів м. Дніпро, з проханням вжити заходів щодо неправомірних дій ОСОБА_1 
Дільничним офіцером, в ході розгляду матеріалу, в діях ОСОБА_1 вбачався склад адміністративного правопорушення за ст.173-2 КУпАП та було складено адміністративний протокол.
17.08.2019 р. о 18.00 год., ОСОБА_2 звернулась до правоохоронних органів м. Дніпро, з заявою щодо вжиття заходів до ОСОБА_1 , який самовільно змінив замки на вхідних дверях до орендованої квартири в м. Дніпро, де вони проживали. 
ОСОБА_2 та неповнолітні діти повернулися з м. Києва (де перебували в гостях у батьків ОСОБА_2 ), та не змогли потрапити в дане орендоване помешкання, незважаючи на те, що була пізня година, діти хотіли їсти та було холодно на вулиці. 
ОСОБА_2 та неповнолітні діти змушені були пізньої години о 21.00 їхати, до місця перебування ОСОБА_1 з проханням впустити їх до орендованої квартири, де знаходилися особисті речі. ОСОБА_1 будучи  в стані сильного алкогольного сп`яніння,  знаходившись в компанії сторонніх чоловіків. 
Під час спілкування з ОСОБА_1 він ображав її нецензурними словами, криками у присутності малолітніх дітей, не реагував на їхні прохання (діти плакали і просили його впустити до орендованої квартири). 
До даної земельної ділянки були викликані правоохоронні органи. Щодо дій ОСОБА_6 проведено роз`яснювальну розмову щодо неправомірності даних дій по відношенню до неї та неповнолітніх дітей. 
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22.10.2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково.
Не погоджуючись з рішенням суду від 22.10.2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Король І. О. 06 листопада 2019 року надіслала апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційних вимог посилалась на те,  що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та таким, що винесене з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, не дослідженням доказів і надання доказам не правильну оцінку та порушення процесуальних норм.
Апелянт зазначив, що ОСОБА_2 надала неправдиві відомості про апелянта, та подала висновок дільничного офіцера поліції, що не може бути допустимим доказом.
Жодних бесід в телефонному режимі з працівниками поліції з ОСОБА_1 проведено не було.
Висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 2517 від 13.08.2019 року на який посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, не є висновком експерта, а тому може бути лише підставою для подальших дій правоохоронних органів.
Згідно з Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 02.09.2019 року в діях ОСОБА_1 від 16.08.2019 року встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення.
Апелянт зазначив, що ОСОБА_2 навмисно провокує конфлікти між подружжям з метою збереження квартири за адресою АДРЕСА_1 , що є сумісною власністю, була придбана за гроші апелянта. 
В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 .
Заявник в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суту.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Король І.О. представника ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 16).
12.08.2019 ОСОБА_2 звернулась до Індустріального ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області з заявою про вчинення її чоловіком ОСОБА_1 кримінального правопорушення, зареєстрованою в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції» ЖЄО № 21632.
Висновком № 21168 дільничного офіцера поліції СП Індустріального ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській  області ОСОБА_8 від 16.08.2019 встановлено, що в діях гр. ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 173-2 КУпАП та було складено адміністративний протокол (а.с. 11).
Висновок спеціаліста судово-медичного експерта № 2517 КЗ «Дніпропетровське бюро судово-медичної експертизи» ДОР» встановив, що у гр. ОСОБА_2 , виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають скороминущі наслідки (а.с.13-14).
Згідно Висновку № 22945 про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини дільничного офіцера поліції СП Індустріального ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській  області Брикова С. від 12.09.2019 встановлено, що розглянувши матеріал ЖЄО № 22198 він з`ясував, що 17.08.2019 до чергової частини Індустріального ВП ДВП ГУНП України в області надійшла заява від   ОСОБА_2 , яка просить ОНП вжити заходів відносно свого чоловіка гр.  ОСОБА_1 , який 17.08.2019 самоправно змінив замки на вхідних дверях до квартири за адресою: АДРЕСА_2 . 
Працівниками Індустріального ВП неодноразово здійснювався вихід за вказаною адресою з метою перевірки фактів викладених у заяві, однак двері ніхто не відчинив. 
На момент прийняття рішення за даним фактом до Індустріального ВП не було надано жодних документів, які б могли підтвердити суму завданого збитку, а відтак встановити ступінь матеріальної шкоди не виявляється можливим (а.с. 9).
30.08.2019 року ОСОБА_1 подано до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області позовну заяву про розірвання шлюбу з   ОСОБА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону. 
Колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на ч. 1 ст. 270 ЦК України, згідно з якою визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей).
Статтею 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено наступні терміни:
домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до п.п. 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
Згідно статті 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
За змістом ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  стосовно того, що з боку ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 було здійснено домашнє насильство у вигляді встановленому законом, діяння (дії або бездіяльність) фізичне та психологічне насильство, а також погрози вчинення таких діянь.
Зазначене підтверджується висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 2517 КЗ «Дніпропетровського бюро судово-медичної експертизи» ДОР» згідно з яким у гр. ОСОБА_2 , виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають скороминущі наслідки (а.с.13-14).
Висновком № 22945 про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини дільничного офіцера поліції СП Індустріального ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області Брикова С. від 12.09.2019 встановлено, що розглянувши матеріал ЖЄО № 22198 він з`ясував, що 17.08.2019 до чергової частини Індустріального ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській  області надійшла заява від   ОСОБА_2 , яка просить ОНП вжити заходів відносно свого чоловіка гр. ОСОБА_1 , який 17.08.2019 самоправно змінив замки на вхідних дверях до квартири за адресою: АДРЕСА_2 . 
Зазначені докази належним чином стороною апелянта не спростовані. 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неправдивих відомостей про апелянта та висновку дільничного офіцера поліції.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частинами 1,2 ст. 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. 
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Спростовуючи доводи заявника апелянт не надав суду першої та апеляційної інстанцій належних доказів.   
Посилання на неналежність висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 2517 від 13.08.2019 року на думку колегії суддів є необґрунтованим та не доведеним. 
Згідно зі ст. 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Якщо доказ викликає у суду сумнів, то доцільно перевірити порядок його отримання шляхом звернення до органу чи особи, яка його видавала.
Заяв з боку ОСОБА_1 щодо неприйняття судом першої інстанції будь яких доказів матеріали справи не містять. 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Рішення суду першої інстанції що оскаржується було ухвалено 22.10.2019 року. 
В день ухвалення рішення, ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився.
Доказів неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ОСОБА_1 та його представника колегії суддів не надано, а тому Постанова Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 02.09.2019 року не може бути прийнята на стадії апеляційного розгляду як новий доказ. 
У зв'язку з викладеним колегія суддів не може прийняти зазначену Постанову як допустимий доказ, оскільки він  не був доданий в суді першої інстанції.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам та доказам у справі, встановив, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінив ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, є ухвалення судом першої інстанції  судового рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката Король Інни Олександрівни представника ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22.10.2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 21 січня 2020 року.

Головуючий                                                                                               Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                                          Т.О. Невідома

                                                                                                                     А. А. Пікуль